Бе минал месец от конкурса "Мис Вселена"
и с Хулия вече се наслаждавахме на съжителството си.
За пръв път усещах, че всичко си е на мястото.
Може да звучи странно, но животът беше като танц.
Хотелът вече си връщаше челното място, а бизнесът на Хулия процъфтяваше,
след като Мис Колумбия спечели короната с вечерната й рокля.
Общото ни бъдеще изглеждаше непоклатимо.
Не исках нищо повече.
Как да си върна всичко това?
Мен ли питаш?
Твърде е сложно за 14-годишен подрастващ.
Вярно ли си на толкова? Я да ти видя паспорта.
Виж, вуйчо, сигурен съм, че нещата с Хулия не са толкова трагични.
Казвам ти, Хюго, Хулия не ще и да чуе за мен.
Иска да ме изхвърли завинаги от живота си.
За мен е голяма чест да обявя,
че обновеният комплекс "Лас Колинас" е отворен за…
Лоша работа. Какво си направил?
По-скоро какво не съм направил.
Но за да разбереш напълно,
трябва да ти разкажа още една история.
Имаме известно време до откриването на стенописа.
- Признай си, че разказите ми ти липсват. - Да.
Денят бе най-обикновен.
Отидох на работа, където с гордост щях да седна на стола си.
Ти пропусна тази част.
Но открих, че столът вече е зает.
Сеньор Вера, да нямаме уговорена среща?
Вие не сте сеньор Вера. Така де, не и онзи сеньор Вера.
Не се изразих добре.
Той с нищо не е по-важен. Вие сте изначалният Вера.
Много време мина.
Нека припомня.
Рикардо Вера бе брат на Алехандро и съсобственик на хотела.
Г-н Вера, добре дошли в "Лас Колинас".
Харесва ми как върви хотелът.
Затова и дойдох. Имам предложение за теб.
Разширявам бизнеса си в чужбина.
И не се сещам за по-добър управител
за новия ми емблематичен хотел.
Вие сериозно ли?
А другият сеньор Вера знае ли?
Вече да.
Наистина ли искаш да ми отмъкнеш най-добрия служител, Рикардо?
И какъв е този "емблематичен хотел"?
Нали уж сме партньори във всичко?
Братята се гледаха страшно,
прическите им бяха съвършени
и цялата сцена изглеждаше като извадена от сапунен сериал.
Как може да подливаш вода на собствения си брат!
Бизнесът ни е общ!
От години те влача на гърба си, Хуан Алехандро!
И на всичко отгоре искаш да ми отмъкнеш Максимо!
Намерил кой да го каже. Та ти ми отмъкна съпругата!
Някой трябваше да покаже на Алисия Гуадалупе какво значи любов!
Точно на погребението на баба ни ли?
Спрете, умолявам ви!
Помощ!
Обладани са от дявола!
Дулсе - монахиня? Стига, вуйчо, това са пълни измишльотини.
- Кажи какво стана наистина. - Добре де.
Но като изключим монахинята и ризите, изобщо не пресилвам.
Ти ме предаде, Рикардо. Дано Максимо разсъди трезво.
- Мястото му е в "Лас Колинас". - Максимо сам може да вземе решение.
Какво смяташ, Максимо? Предложението ми е в сила само сега.
Вера преговори не води.
Първият роман на Хектор стана хит,
а Даян обра точките на "Мис Вселена" - имаше защо да празнуват.
За бъдещето, кралице моя.
Отново ще водя наградите "Еми" за дневни предавания.
Мисля, че Сюзан Лучи най-сетне ще блесне.
Аз пък мисля, че всички ще гледат теб.
Какво планираме за почивния ден?
- Ама и тримата ли? - Предлагам да се возим на банан,
после бинго край басейна, а накрая да гледаме "При Порки" по пижами.
Чад, добре ли си? Изглеждаш малко нервен.
Какво? Не, супер съм! По-добре от всякога.
С Глория скъсахме, останах сам завинаги и реших да живея за мига.
Радвам се, че си се съвзел.
- Защо не отидеш да попиташ за банана? - Чудесна идея.
- Имаме проблем с Чад. - Знам.
Вече не можем да останем насаме.
Странно е да вървим по плажа тримата, хванати за ръце.
Беше се вкопчил здраво в мен.
Тревожа се за него.
Пред мен се отварят нови хоризонти,
но как да се радвам, като синът ми потъва?
Трябва да има начин Чад и Глория да се сдобрят.
Да, но какъв?
Глория отказва да се види с Чад въпреки безбройните му жални съобщения.
Чух дванайсет от тях. В едното само хлипаше.
Да, съкрушен е.
Щом не стигат до среща…
значи трябва тайно да ги съберем.
Като в онзи хитов филм - "Капан за родители".
Или американския филм за близначките с ужасни перуки.
Нямам представа за какво говориш.
Радваше ме постигнатото в "Лас Колинас",
но ми предстоеше важно решение.
Мемо, имаш ли минутка да поговорим?
Максимо, здравей.
Съжалявам, че лебедите приличат на гълъби,
но с Лорена не сме мигнали цяла нощ заради бебето.
Но знаеш ли какво?
Ще издържа, сънят е за слабите.
Взе да сгъваш въздуха.
Но нищо. Трябва ми помощ за много важно решение.
Ще предложа брак на Хулия.
Божичко, сериозно ли говориш?
В мен няма капка съмнение.
- Помогни ми да се справя. - Ама разбира се!
Спри се.
Не си казал на Мемо за офертата?
Мислех, че за това търсиш помощ.
Знаеш, че обичам обратите, Хюго.
Но предложението за работа само ме убеди, че съм си на мястото.
Отказах на Рикардо.
Време беше да спра да гоня вятъра и да свия гнездо в Акапулко с Хулия.
Но докато аз бях решен да остана,
семейството ми се готвеше за заминаването на Сара.
Нора?
- Каква е тая извънземна машина? - "Нордиктрак" е, скъпи.
Шефката ми си взе нов модел
и понеже градинарят е с един крак,
подари уреда на мен.
Мислех, че няма да пипаш стаята на Сара
и ще си полягаш на леглото й, когато ти домъчнее за нея.
Така възнамерявах, но Сара даде идеята за реорганизация.
- Ще си направим фитнес. - Да, няма проблем.
Има нещо нездраво в това да пазиш стаята на детето си като музей.
Че кой иска да съхранява спомена за най-нескопосните си години?
Освен това, Естебан, може да спя на дивана, като си идвам.
А и ще прозвучи гадно, но доня Росита няма да е вечна.
Е, доживя до 106 г.
Скъпи, докторът каза да спортуваш повече.
Като гледам как те храни майка ти, време ти е за промяна.
Пръжките са източник на протеин, а и с тях загребвам от боба.
Тази храна далеч не е здравословна, скъпи.
Послушай доктора, поне пробвай.
Няма да се кача на това чудо, изхвърли го.
- Забавно е, ела! - Не, Нора, ако обичаш, не ми давай зор!
Къде сбърках?
На другия ден,
докато аз се готвех за предложението, Даян помагаше на другиго.
Тъй като Глория бе ходила тайно с Чад, тя не знаеше с кого разговаря.
Радвам се, че събитието ви ще е на плажа, Милдред.
Миличка, аз се радвам още повече, повярвай ми.
Със съпруга ми твърде отдавна се каним да подновим обетите си.
От колко време сте женени?
От 12 години. Запознахме се на плажа.
Обикаляше с металотърсач и пръстенът на крака ми залепна за него.
Търсеше бижу и го откри!
Колко сладко! Как му е името?
Даян бе измислила всичко освен…
Чад.
Междувременно Хектор бе пратил Чад да търси съкровище
с цел да отиде на същото място, но указанията бяха…
Твърде лесни! Като за малко дете са. А аз съм мъж все пак.
Близалка!
"Малко остава, не се тревожи.
Мястото ще си открил, щом видиш къдравите й коси."
Къдрици при такава влажност? Бъди по-конкретен, Хектор!
Я чакай, Глория ли има предвид?
- Значи три вида севиче? - Да, точно така.
- Какво правиш тук? - Мамо, капан ли ни устроихте с Хектор?
Идеята беше моя. Моля те, не му се сърди. Аз съм майка му - Даян.
Що за ненормално семейство сте?
Не можете ли да измислите други имена? Примерно Пол, Дейв, Рамон, Андрю…
Ужасни лъжци сте.
- И подлеци! Къде е новата ти приятелка? - За какво говориш?
Онази миска. Видях ви да се прегръщате.
Хектор ми пробута Търкс и Кайкос, а аз говорех само за теб.
- Значи жените са били две? - Родени сте един за друг.
Глория, знам, че си разстроена.
Но щом си дошла в хотела, значи имаш чувства към сина ми.
Нямах намерение,
но като го чух да пее сърцераздирателно на телефонния секретар,
и то на развален испански,
кой знае защо реших, че може би трябва поне да го изслушам.
Бях се подготвил идеално за моето брачно предложение.
Мигът наближаваше.
Донесох ти от хубавото и го разтръсках, за да гръмне.
Какво? Ама то…
Няма значение, благодаря.
Пречиш ми!
- Максимо, ето оркестъра! - Супер, Мемо!
- Хулия идва! - По местата.
Продължавам да мисля, че си й под нивото, но ти желая късмет.
Благодаря. Тя идва, изчезвайте!
Ето ме!
- Лупе каза, че ме търсиш. - Не е важно, исках да ти кажа нещо.
Щом не е важно, може ли първо аз да ти кажа новината?
Да.
Нали помниш обаждането сутринта? Беше от "Диор".
Защо произнасяш "Дора" странно?
Скъпи, това е най-голямата модна марка в Европа.
- Какви ги говоря? В света! - Боже, страхотно!
Предложиха ми да стажувам при тях. В Париж!
- Какво? - Знам, всичко става толкова бързо.
Ще ми наемат мансарда с частична гледка към Айфеловата кула.
Но искат да започна другата седмица. Какво мислиш?
Какво мисля за заминаването ти за Париж ли?
- Животът ни е тук, Хулия. - Знам, но това наистина е златен шанс.
Първо може да ми гостуваш.
Или пък да си намериш работа в някой лъскав парижки хотел.
Стига!
Имахме планове и те бяха за тук, в Акапулко.
Понякога плановете се променят.
Нали все казваш да мечтаем мащабно?
Но всичко, за което се борих, е тук.
Ще ме завлечеш в чужда държава, та да започна от нулата ли?
- Трябва да им откажеш. - Това е огромна възможност за мен.
Не е за вярване, че не искаш дори да помислиш.
- Как може да си такава егоистка! - Какво?
И аз получих оферта, но отказах.
Имам планове за нас, Хулия. Измислил съм го!
- А ти искаш да плюеш на всичко. - Нищо подобно.
Ще бъде добре за нас!
За теб да, но не и за мен.
Максимо, не мога да повярвам, че ми говориш така.
Явно съм грешала за теб.
Не искам да съм с такъв човек.
Много ясно, искаш да си с Франсоа.
Дето яде охлюви с "Шан-з-Елизе".
"Шан-з-Елизе" е улица!
Знаеш ли какво?
Благодаря, че улесни решението ми.
Нямам търпение да отлетя за Париж.
Какво стана?
Все си припомням този миг. Всичко, което исках, беше пред очите ми.
Представях си общото ни бъдеще.
Приказна сватба, къща в Лас Брисас с изглед към скалите, три дечица.
Елеанора, Марта и Диего.
Планът беше съвършен…
О, боже.
- Заради това е! - За какво говориш?
Стига загадки, нямам време, от понеделник пак тръгвам на училище.
После ще ти обясня. Кажи на Хулия да дойде на нашето място.
- Не при кофите, на другото място. - Сам си я търси.
Ще се справиш, Хюго, вярвам в теб.
Сладоледената Хуанита! Благодаря за помощта.
Баща ти радваше гостите на хотела.
Да видим сега какъв искам.
- С шоколадови парченца и поръска, моля. - Веднага!
Ха така.
- Хулия, имаш ли минутка? - Да, явно ще се чака.
Ще се видиш ли с вуйчо на вашето място?
- При кофите ли? - На другото.
- Сериозно, сега ли? И защо ме вика там? - Не знам.
Тъкмо ми разказваше как сте се скарали.
- През 1986 г. - Да, тогава.
На вуйчо ти му липсваше гъвкавост.
Не го е очаквал, щял е да ти предложи брак.
Какво?
Не знаеше ли?
Брак?
Добре де, виж.
- Знам, че вуйчо не е идеален. - Меко казано.
Но непрестанно ми разказва за теб.
Убедих се, Хулия. Той наистина те обича.
Просто си помисли. Той те чака на вашето място.
Ето сладоледа.
Забравих поръската.
Поръската.
Хулия защо не знаеше за предложението?
Да не й каза? Не исках да разбира.
Особено след издънката ми тогава.
- Тя дали ще дойде? - Хуанита й правеше сладолед.
Може да отнеме още час-два.
Да ти доразкажа ли историята? Може да се успокоя малко.
Мен питаш ли ме? И аз съм на нокти! Отведи ме в миналото.
Много съжалявам, Глория. Изобщо не умея да лъжа.
Затова се изпуснах за конкурса. Не беше нарочно, повярвай ми.
Може и така да е, но много ми навреди.
Вече не знам дали да ти имам доверие.
И с право, разбирам те.
- Честно казано, не знам какви ги върша. - Шокиращо.
Като се замисля за отношенията си с жените и с теб, в главата ми е каша.
Израснах без баща и нямах представа какво значи истинска близост.
Майка ми се справяше страхотно сама, но колкото до любовта,
още съм като дете, което се опитва да я проумее.
Искам да порасна заради теб.
Но не прекалено.
Тъпото е, че все се криехме и така и не излязохме на първа среща.
Защо пък да не започнем отначало? Така, както сме тук.
Жалко ще е хубавата храна да отиде зян.
Децата растат неусетно.
Той вече има пример за подражание.
Теб, мой кралю.
Здравей.
Отскочихме за покупки в последния момент и виж какво открихме.
Гледай.
Купих си кошници за баня.
За общежитието в колежа.
И за нас взех един комплект.
Да не бъркаш моя шампоан с твоя.
Благодаря.
- Отивам да си досъбера багажа. - Благодаря.
Какво има?
Знам, че искаш да изхвърля уреда,
но целта ми е да се грижиш за здравето си.
Знам. Просто ми докривя, като видях стаята на Сара променена.
Мъчно ми е, че заминава.
Любов моя…
И на мен ми е мъчно,
но си отвличах вниманието, като превръщах стаята й във фитнес.
Разбирам те.
Трогната съм, че толкова държиш на децата ми.
Сякаш са твои.
Знаеш ли, има и един плюс.
- Вече ще имаме повече време за нас. - Да.
Стига сте приказвали.
Опитвам се да гледам "Алф".
След скарването ни Хулия си събра багажа.
Когато се прибрах, не я заварих.
Беше решила да преспи у Лорена преди полета до Париж сутринта.
Танцът свърши.
А по ирония на съдбата ми предстоеше и още една тежка раздяла.
Какво има? Да не си сърдит, че ти откраднах касетките на "Менудо"?
Не, няма проблем.
Чакай, какво каза?
- Мислех, че мразиш "Менудо". - Ами…
Ще ми напомнят колко си досаден.
Гордея се с теб, Сарче. Ще покориш Ню Йорк.
- Ти си по-смела от мен. - Понеже ще летя ли?
Няма страшно, а и дават безплатни фъстъци.
Не, защото пускаш Сара да учи в чужбина.
Аз все държах Естебан изкъсо.
Радвам се, че ти не правиш моята грешка.
Благодаря.
Но като стана дума, самолетите са светотатски машини.
Затова и катастрофират.
Бог решава кога да отидем на небето, не ние.
Ето и последния сак.
Готова си за университета.
В Съединените щати.
Време е да си кажем "сбогом".
- Естебан, пак ще се виждаме. - Права си.
Думата "сбогом" значи нещо окончателно, но логически е невъзможно.
Всеки край е начало на нещо друго.
В някои култури "здравей" и "сбогом" са една и съща дума.
А и нищо не знаем за живота в отвъдното, така че изобщо…
Заминавам благодарение на теб.
Благодаря, Естебанаторе.
- Ще ми го подадеш ли? - Ето.
Какво има, добре ли си?
Не исках да казвам на мама за Хулия.
Да, просто ми е тъжно, че заминавате.
Не си длъжен да ми споделяш,
но какъвто и да е проблемът, ще се справиш с него.
Не го забравяй. Обичам те.
Започва качването на пътниците за полет 410 до Париж.
Винаги бях преследвал мечтите си,
но в онзи момент сърце не ми даде да спра Хулия да гони своите.
Хей, хора…
Страхотно е, но защо не изпеете нещо по-весело?
Може "Изгубена любов" на "Еър Съплай".
- Или "Раздяла" на "Джърни". - Помислете още.
Сетих се.
- Сеньор Вера, още сте тук. - Максимо, поседни.
Казах, че Вера преговори не води, но ще направя изключение.
Би ли напуснал "Лас Колинас", ако ти увелича заплатата с 30%?
Вече нямах какво да губя.
Ще си помисля.
Срещу 20% дял от собствеността на новия комплекс.
Ти си луд.
Три процента.
Пет процента.
И да си доведа мой екип.
Спокойно, шефе, аз ще съм ви управител.
Да.
Подай си молба за кандидатстване.
Този ден всичко се промени, Хюго.
И поех по нов път.
Благодаря, че ми разказа, вуйчо.
Съжалявам за Хулия, но май трябва…
Ето я!
Изчезвай!
- Бързо! - Добре де, леле.
- Ти дойде. - Нямах желание.
Но от Хюго разбрах за предложението.
Защо не ми каза?
Защото всичко се обърка.
Много неща ми се иска да бях казал и направил.
Но по онова време
така се бях вкопчил в идеята си за щастливо бъдеще, че…
- Планирах, без да те питам. - Както винаги.
Хулия.
Изслушай ме.
Ти си имаше свои мечти,
които обаче не съвпадаха с това, което си бях наумил.
Аз се държах като егоист.
Не ти.
И съжалявам.
Отблъснах те, Хулия.
И ти с право замина.
Но знай, че…
"Сърцето ми е твое.
Принадлежи ти и така ще остане завинаги
дори ако съдбата е решила навеки да ме отдели от теб."
"Джейн Еър".
Чудно че още го помниш.
Почти точно.
Не "отдели", а "раздели".
"Раздели", вярно.
Този английски!
Хулия, моля те, изслушай ме.
Момент, виж.
Измислил съм нов, изключително подробен план.
За теб и мен.
За нашето бъдеще.
- Сериозно ли? - Да.
Напълно сериозно.
Ето го.
- Тук няма нищо. - Именно!
И знаеш ли защо?
- Защо? - Няма план.
Отворен съм за всичко.
Стига и ти да искаш.
Можем да преследваме мечтите си заедно или поотделно.
А може и без мечти.
Може просто да седим на някоя пейка и да ядем чурос
като двама пенсионери.
Много мила картинка.
Обаче…
чак не мога да повярвам, че не си подготвил нещо грандиозно.
Не, никакви такива този път. Взех си поука.
Само един бял лист хартия.
За да напишем заедно нашата история.
Не, това е за откриването.
Момчета, спрете!
Казвам ти, случайно е.
И зарята също.
Беше изненада за откриването.
Ето тази сбирка чаках с нетърпение.
Простичка вечеря с моите приятели и близки.
Това място винаги ме е изпълвало с щастие и спокойствие.
Горд съм с всичко, което направихме, за да възродим "Лас Колинас".
- Така че наздраве. - Наздраве!
Вече е време да пренесем хотела в бъдещето.
Надявам се то да бъде изпълнено с нови спомени и внуци.
Това е намек, Палома.
Кротко, татко. И за теб съм доня Палома.
- Доня Палома. - Много добре звучи. Обичам силни жени.
Максимо, я разкажи нещо, както сме се събрали.
Не.
Примерно за тенисиста, дето му падна тупето.
Или как скри онзи труп.
Или как си щял да ми предложиш, а приятелите ми са си мълчали.
Закле ме да отнеса тайната в гроба. Не казах дори на Мемито и Лупита.
Татко!
Знаеш ли, Мемо, май предпочитам да чуя историята на някой друг.
Ей така, за разнообразие.
Превод на субтитрите Боряна Богданова