АКАПУЛЬКО
А знаєш, Г’юґо?
Я все торохчу про себе.
А розкажи про своє життя.
То як,
у тебе в Америці є подружка?
Є одна дівчина – Наталья.
Вона мені не подружка. Просто сидимо поруч.
-Та якось… -Так.
…вона попросила в мене ручку, хоча мала свою.
-Чи то був олівець? -Ого. Дивовижна історія. Така цікава.
Отже, був День святого Валентина 1985 року.
Чекай. Я ще не договорив.
Договорив.
Був День святого Валентина 1985 року.
І всі в «Лас-Колінасі» раділи.
Дешеві товари американського виробництва, які заполонили нашу країну
і з року в рік позбавляють її унікальності?
Ні, дякую.
День святого Валентина – це ж чергове свято-фастфуд.
Ну добре, раділи не всі.
У Максімо був такий самий вираз обличчя, коли я сказала,
що не хочу сьогодні ніяких банальностей.
Він такий чудовий.
Скільки ви вже зустрічаєтеся? Дев’ять днів?
Так.
Аж дивно, що ти знаєш, а я ні.
Та й хто таке рахує?
Дев’ять днів.
Люблю рахувати, скільки ми зустрічаємося.
Поздоровляю, «ерміґо».
Будете сьогодні святкувати?
Вона не любить Валентинів день.
Але так легше, правда ж?
Нічого не треба робити.
Так, авжеж.
А у вас як? Чед кудись тебе веде?
Ні, він не такий.
Ми нікуди не підемо.
І не треба.
Гей.
-Гей. -Було класно.
Нам з Хулією й досі було ніяково в присутності одне одного.
І на День святого Валентина це вийде на поверхню.
І не тільки це.
У цей день чиїсь стосунки зміцніють,
хтось розсвариться й знов помириться,
а хтось поставить у своїх стосунках крапку.
Знов ти за своє? Обов’язково розповідати так загадково?
Не знаю. Обов’язково?
-Розповідай уже. -Розповідайте уже.
Валентинів день – справжнє випробування для стосунків.
Зокрема, для таємних.
Це було щось.
Було фантастично, а в тебе навіть зачіска не зіпсувалася.
За місяці роману
між Даян і Гектором дещо змінилося.
Для однієї сторони це так само була безневинна інтрижка.
А для другої вона переросла в щось значно більше.
Охорона пішла. Вийди через чорний хід, щоб тебе ніхто не бачив.
До речі,
з Днем закоханих.
Яка банальщина.
-Я аж повірила, що ти серйозно. -Авжеж, не серйозно.
Гидота.
-Через чорний хід. -О, так.
ДЛЯ ДАЯН
А ще то був Лоренин останній день в Акапулько
перед від’їздом у Мехікалі.
З самого початку стосунків вони з Мемо
ніяк не могли лишитися наодинці.
Без рук!
Але Мемо був рішуче настроєний умовити Лупе
дозволити їм побути в цей останній вечір лише вдвох.
Лупе.
Я прийшов відкрито заявити про свої почуття.
-Що? -Не до вас! До Лорени.
Ваша небога…
…і кохання всього мого життя завтра їде додому.
Я наполягаю, щоб ви пустили нас на побачення
у цей День закоханих.
Я не прийму відмови.
-Ні. -Ясно.
А я й далі шукав,
як здобути прихильність Даян.
І вирішив ще дещо додати до її ранкової газети.
Ваші кава й газета.
І булочка.
І рослина. Прикрасить вам кабінет.
І м’ятні цукерки.
І мафін, якщо не любите булочки.
Дякую за все це, яке нема чим тримати.
До речі, маю для тебе важливе завдання.
Ми давно пропонуємо до Дня закоханих розкішний пакет послуг
у президентському люксі, але його ніхто не брав.
Аж до сьогодні.
А що в цей пакет входить?
Це найцікавіше. І гадки не маю.
Але те, за що заплатили Теллери, має бути на висоті.
Хочете, щоб я щось придумав? Я люблю Валентинів день.
Дуже люблю. І пакетні послуги теж.
Чудово.
Завдання серйозне, але не бійся. Ти будеш не сам.
Що ж, наповніть цей номер романтикою.
Я піду сюди!
А я туди!
Тимчасом Сара збирала по шматочках розбите серце.
Вона винила в розриві з Робертою твою бабусю.
Ясно, що вона не могла їй це сказати, тож виміщала гнів, як могла.
Так голосно.
Вимкну телевізор.
Я мала на увазі жування. Ти голосно жуєш.
Я ж їм банан. Майже не жуючи.
А звук такий, наче рот набитий болтами.
Ні. Я нічого не чую. А вуха ж он як близько до рота.
Так приємно мати свій гачок.
Естебане! Посидь поговори з нами. Прошу!
З Днем святого Валентина!
А тепер вийдіть.
Вийти?
Якщо можна. Я хочу зготувати тобі святкову вечерю-сюрприз.
«Закоханого восьминога».
Ой, мав бути сюрприз.
Так, мамо…
Іди.
Ну добре.
Але ти підеш зі мною.
Рятуй. Я йому нічого не купила!
Так, обидві йдіть.
А то ще побачите флан у формі серця.
Знов розбовкав.
Ми йдемо.
Квіти. Повітряні кулі.
Шампанське. Пелюстки троянд.
Така лажа, скажи?
Не те слово.
Що ж робити?
Полуниця в шоколаді!
Дон Пабло навчив мене складати з серветки лебедя.
Я складу на ліжку рушники у формі двох лебедів, що цілуються.
Давай. Так і уявляю містера й місіс Теллер…
О, Сьюзен. Лебеді з рушників.
Я ж казав: це варте всіх наших грошей.
Це вражає не так, як «полуниця в шоколаді!»
Чому все так ускладнилося?
Ми навіть в одній кімнаті не можемо бути.
Знаю, так дивно.
Я скучаю за нашою дружбою.
А що сталося?
Стався балкон.
Гектор, улюбленець жінок.
Заглядаєшся на ту кралю?
-Та ні. -Як святкуватимеш Валентинів день?
Поведеш своїх кралечок на побачення?
Я повів би на побачення лише одну кралечку.
Хтось приборкав нашого мачо.
Розкажи про неї. Хто вона? Яка?
Яка в неї зовнішність? Вона на мій смак?
У певному сенсі – так.
У вас багато спільного.
Ну чого ти? Я хочу більше подробиць. Вона старша чи молодша за тебе?
Вона… старша.
Я так і знав. Гаряча мамка. Мамка.
Не кажи «мамка».
-МОЯ МАМА ТАКА ГАРЯЧА!!! -Ну все.
Стережися, бо ще відіб’ю її в тебе.
Краще не треба.
Чед зустрічається з мамасітою. Ти тільки уяви.
-З усієї сили намагаюся не уявляти. -А знаєш,
якщо наші з Хулією стосунки охолонуть,
-у неї є сестра? -Ні.
Тільки син.
Ну нічого собі. Папасіто, ти станеш татусем.
-Ні. -Так.
Це все одно не має значення.
-Схоже, вона до мене охолола. -На День закоханих?
Так, знаю.
Я купив їй велетенського ведмедя, а тепер…
Велетенського ведмедя?
Ти зустрічаєшся з дорослою жінкою. З матір’ю.
Не можна… Якби хтось купив моїй мамі ведмедя,
я б розсміявся йому в лице.
Подаруй їй щось серйозніше. Будь сміливий.
Ризикни. Купи їй красивий «хувелірний» виріб.
Ви ж не вимовляєте літеру «ю»?
Приємно мати з тобою справи.
Хочеш поговорити про те… що було на балконі?
Так! Ні. Тобто…
Ти сказав, що це була помилка…
…і я згодна.
Так. Це була дурість.
Ще й яка. Це нічого не означало.
Геть нічого! Це було тупо.
Але ми цілувалися! І це зводить мене з розуму.
Якщо не поділюся думками,
то вибухну, але ж ні з ким
поділитися не можу.
Поділися зі мною.
Ні. Не можу.
Мені соромно.
Тоді зав’яжи очі.
Невдалий ти обрав час для піньяти.
Якщо не дивитися одне одному в очі,
буде легше поділитися, що в нас на душі.
Давай покажу.
На тому тижні я з’їв йогурт Лупе.
Аж полегшало!
Ну добре… тепер я.
Що ж.
Слухай.
Я жила з цим тягарем на душі після того нашого…
…поцілунку.
Я хотіла б усе розповісти Чедові, але це може зруйнувати наші стосунки;
і хотіла б усе розповісти Ісабель, але це може розірвати нашу дружбу;
і хотіла б поговорити про це з тобою,
але ми одне від одного віддалилися.
Таке враження, що хоч що я роблю, всіх розчаровую.
Я вже не витримую.
Поцілунку не було.
Як це?
Якщо його не було, то нема що розповідати Чедові й Ісабель.
Якщо його не було, то не треба нічого витримувати.
Якщо його не було, то…
…ми знов можемо бути друзями.
Там були лише ти і я.
І це стосується лише нас двох.
Якщо скажемо, що поцілунку не було, значить…
…його не було.
Поцілунку не було.
Не було.
Париж.
Що?
Свічки нагадують мені про Париж.
По-моєму, в нас лишився реквізит з недавньої Моделі ООН.
Точно. А на кухні зготують курку у вині й круасани.
А в Чеда є вінтажний програвач, який дуже сюди пасуватиме.
До роботи.
Змогла вмовити Лупе? Я не зміг.
Ні. Вона наполягає бути поруч, коли ми разом.
Навіть зараз.
Схоже, такий і буде наш Валентинів день.
Ну,
тоді не гаймо часу.
А, молоді й закохані.
Знаєш, кого вони мені нагадують?
Тебе й того садівника з худими ніжками.
Маурісіо.
Хай спочиває з миром.
Худі ніжки не врятували його від акули.
Ви так само дивились одне на одного.
Тебе, мабуть, не полишають спогади.
Знаю, ти не любиш ділитися зі мною особистим,
та знай, що я завжди готова тебе вислухати.
Дякую. Знайдімо Естебанові подарунок.
Як думаєш, йому сподобається?
Так, ідеальний подарунок.
Здоров, я Естебан. І я «бунтар без причини»!
Але ніколи не перевищую швидкість.
А пасок безпеки теж є в комплекті?
Перестань, Саро. Ні.
Він скоріше отакий.
Зараз.
Дивись.
Я Естебан, король рок-н-ролу!
Але якщо музика дуже гучна, я зроблю тихіше. Так нормально?
А краще взагалі вимкну.
Як ми й домовлялися, Даян,
я відпрошуюся у вас заздалегідь.
Через тиждень я їду до сина з онуком.
Хотіла б я сказати «так»,
але треба готуватися до голлівудської вечірки.
Треба погодити список гостей, меню…
Поговорімо про це потім, добре?
Добре.
Це що, жарт?
Якщо кохання до тебе – це жарт, то я найбільший у світі клоун.
Даян, я мав сотні… Ні, десятки жінок.
Але жодна з них не зрівняється з тобою – моєю коханою Даян Девіс.
По-моєму, виникло непорозуміння.
Я тебе ніколи не покину. Я завжди буду поруч.
Що? Ні. Що це?
Ти ж погодився, що в нас це несерйозно.
Але ж, кохана…
Не називай мене так.
А знаєш,
ти все зіпсував.
Пробач, Гекторе, але все скінчено.
Почекай.
Скінчено?
Ну добре, добре. Давай без кохання.
Лише бездумний секс. Тричі на тиждень.
І коли-не-коли вечеря при свічках, щоб ділитися таємницями.
О боже. Ні.
Ну добре. Без вечері. Лише секс.
І простенька розмова про те, що бачили по телевізору.
Гекторе, ти маєш піти.
А якщо хтось про нас дізнається, я тебе звільню.
Ясно.
Я піду.
Остання пропозиція:
я не скажу ні слова, лише секс. Тільки скажи коли.
Буду як колода. Добряче подумай.
-Вимітайся! -Уже йду.
Ось ти де.
Ого, ну й красень.
-Як усе минуло? -Не дуже добре, Чед.
Не дуже добре.
Ні.
На. Можеш подарувати його Хулії.
Дякую, але це не в її стилі.
Гекторе,
хоч хто тебе відшив, її син втратив прекрасного вітчима.
Отепер це схоже на Париж.
А ти там бувала?
Ні, але коли-небудь там житиму.
І показуватиму свій одяг на Тижнях моди.
Клас. А я до тебе прилітатиму на своєму приватному літаку.
Як на побачення.
Вони шикарні.
Руки вгору! Це крутий полісмен!
Не бійтесь, пістолет не справжній.
Хоч раз мене пограбували, наставивши на мене палець.
Просто було дуже темно.
Треба тебе сфотографувати. Де фотоапарат?
На моєму комоді.
Так і стій!
Тут так смачно пахне!
Цей рецепт особливий і передається в нашій родині з покоління в покоління.
Спочатку від прабабусі до бабусі,
потім від бабусі до мами, а потім від мами до мене.
Кожен інгредієнт треба ретельно зважувати.
Рецепт дуже складний,
тому я зготував курку.
Дуже цікава…
Мамо, де ти застрягла?
Фотоапарат на…
Мемо, це жах.
Я ще раз благала тітку Лупе відпустити нас на побачення,
а вона дала на вечір роботу.
Ми зможемо побути разом,
-тільки якщо ти поможеш мені в пральні. -У пральні?
Ми будемо святкувати, складаючи наматрацники?
Ти так розлютився!
І подобаєшся мені такий.
І рушники?! І наволочки?!
Не зупиняйся! Це так сексуально.
І скатертини?! І серветки?!
Це наш останній вечір!
Це. Терпіти. Не. Можна.
«Приємного вам вечора – Лупе»
То весь цей час
з Робертою зустрічався не Максімо,
а ти.
Як ти могла, Саро?
-Це ж гріх! -Але ми…
А якщо хтось дізнається? Що скажуть люди?
Не знаю.
Крутий полісмен!
Вас заарештовано за неявку на вечерю…
Накрию її фольгою, щоб не охолола.
А як же твоє майбутнє? Як ти створиш сім’ю?
Сім’я – це найважливіше в житті.
Без дітей моє життя було б порожнє.
Не знаю. Я…
Я не хочу мати чоловіка.
Як ти знаєш? У тебе ж і хлопця ніколи не було!
І навіть не хотілося, щоб був.
Як так?
Що сказав би батько?
Вибачайте…
А де у вас фольга?
Сам знайду.
-Ми змогли. -Зуміли.
Як французькою буде «чудова робота»?
Це буде...
Ну...
тоді Взаємно.
Я рада, що ми помирилися.
Я теж радий.
Гості скоро приїдуть. Перевіримо все ще раз?
Місіс Теллер,
давайте покажу вам наш номер у паризькому стилі.
Містер Теллер, він божественний.
Дороге шампанське. О-ля-ля.
Ой, пусте. Коштує всього мільйон доларів.
Бо шампанське за два мільйони скінчилося.
Як тут красиво.
Це все ви зробили?
Так, але треба вже йти. Теллери от-от приїдуть.
Ні, кохана.
Теллери – це ми.
Я забронював номер під фальшивим іменем, щоб був сюрприз.
Я сказав, що ми нікуди не підемо, бо ми будемо тут.
Боже. Ти чудо.
Ти прикрасила свій власний номер.
Що ж, друзі, бажаю вам чудового вечора.
Дякую, Максімо. Взаємно.
Боже мій.
Програвач точнісінько як у мене.
Усе буде добре. Ось як ми зробимо:
ми вдамо, що цього не було, й не будемо говорити про Роберту,
і ти це переростеш.
Переросту? Мамо…
Ти підліток. І просто заплуталася.
Ми це забудемо й житимемо далі.
Послухай, мамо! Це не…
Я не зможу.
І не хочу.
Це гріх.
У моєму домі не житиме той…
хто так поводиться.
Тоді я не житиму в домі, в якому мушу брехати про те, яка я!
Саро…
Я не можу це прийняти.
Мамо. Я не житиму тут.
Це неправильно.
Прости.
Я не можу сказати, що це дрібниця.
Вибач.
Ненавиджу тебе!
А потім, Г’юґо,
мама з бабусею наговорили одна одній такого,
що я не хочу повторювати.
Мине чимало часу, перш ніж вони помиряться.
Але тоді я думав геть про інше.
Максімо.
Ми планували зустрітися завтра,
але я хотів віддати тобі оце.
Шоколадні цукерки. Як…
…банально.
Це не просто цукерки.
Я поцупив їх з подушок у номерах у «Лас-Колінасі».
Спеціально для тебе.
Те, що треба!
Джо,
а пам’ятаєш місце, яке ти вписав у маршрут?
Секундочку.
Ви про місце, в яке точно не хотіли їхати
і за яке на мене розгнівалися?
Так. Про нього.
Може, таки заїдемо туди?
Чудова думка, бос. Зроблю, як скажете.
Ти поїдеш до Ісабель.
Не знаю.
Хіба?
А уяви, як на нього працювати.
-Як ти витримуєш? -Це мука.
Але, як я й казав,
той День закоханих усіх нас змінив.
Чиїсь стосунки стали міцніші.
А чиїсь – остаточно скінчилися.
І хоч одного дня все зміниться,
попри бажання обох сторін,
чиїсь стосунки геть урвалися.
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова