Vítej v nádherném Acapulcu.
Jo, je to tu na prd.
Proč tu vlastně jsme?
Tady jsem trávil čas jako malý. S Memem jsme sem chodili pořád.
Chytali jsme… Jak se to řekne?
- Tetanus? - Chňapaly.
A později použiju ve svém příběhu tenhle přístav jako metaforu.
Metaforu. To je teda napínavý.
No že jo? Dobrá metafora je jako koření.
Na Valentýna jsem se viděl s Isabel a pak jsem šel domů.
Že byly na stole dopisy od Roberty, mohlo znamenat jediné.
Máma je našla a odhalila sestřino tajemství.
Nic neříkej, poslouchej.
Vím, že jsi smutná, ale bude to dobré.
Jsem tu pro tebe.
Mám tě rád.
Já tebe taky.
Co se stalo?
Kde je Sara?
Nejspíš s tvou bývalkou Robertou.
Já to vysvětlím…
Nedělej si starosti. Sara už mi to vysvětlila.
Prý mě nenávidí,
protože chtít od dětí dokonalost je očividně špatné.
A cos jí řekla? Musíme si o tom všichni promluvit.
To jsem jí říkal taky.
Tichým hlasem. A přerývaně. No, spíš jsem si to myslel.
Možná to o mně nevíš, ale nemám rád konfrontace.
- Pardon. - Dokud se mi Sara neomluví,
nemám jí co říct.
Myslí si, že se tu vyzuří a zmizí?
Tak to ne.
Až se vrátí, uvidí, že jsem se zbavila všeho,
co ji svedlo k tomu stylu.
Mami. To není styl.
Ten gramofon musí pryč.
Kdo ví, co za bezbožnou hudbu na něm poslouchala.
Jo! Dobrý nápad.
Nerozbil se ti nedávno gramofon?
Víš ty co…
Asi jo.
Hele, to by tu být nemělo.
Díky.
Pardon.
Co tu…
Nejsi Máximova sestra?
Co… Tys tu spala?
Ahoj.
Máximo, neztratil jsi něco? Třeba sestru?
Saro. Jak ses dostala do hotelu?
Počkala jsem si, až půjde ostraha na záchod, a pak vešla.
Ten Guillermův malý močák.
Máma mi to vyprávěla. Mrzí mě to.
Musíme si všichni promluvit.
Dokud se mi máma neomluví, nemám jí co říct.
Nevím, co udělám, ale domů nepůjdu.
Sestra se pohádala s mámou, a tak si říkám…
Už se ptala. Tady zůstat nemůže.
Julie, prosím.
Nemá kam jít.
Nemá peníze ani práci a je jí teprve 16.
Skoro 17.
Tak jo. Pár pokojů v severním křídle je prázdných.
Zítra je začnou renovovat.
Může tu spát jednu noc, maximálně.
Jsem Máximo. A díky. Jsi skvělá.
Hej.
Máš štěstí.
Dnes je volné jen tohle apartmá.
Díky. Ale já toho moc nepotřebuju.
Je šílený, jak nám kapitalismus namlouvá, že potřebujeme extravagantní věci.
Já na to mám svůj názor…
Ježíšikriste!
Bál jsem se o rodinu,
ale věděl jsem, že je člověk, co mě vždy rozveselí.
Šťastné 30. výročí, paní a pane Nellyovi. Příjemný pobyt. Moc vám to přeju.
No, možná ne vždy.
Copak je?
Lorena mi chybí tak moc, až mě z toho bolí srdce.
Je to tak dlouho, že nevím, jak vypadá.
Rozloučil ses s ní včera večer.
Já vím, ale připadá mi to jako předevčírem.
Panebože. Podívej.
Je tu Hugo Sánchez?
Můj oblíbený fotbalista!
To je skvělý.
Kdybych ho tak potkal.
Memo, nenechám tě smutnit kvůli Loreně.
Už jsi mě rozveselil tolikrát.
Dnes večer budu tvým Memem!
- Budeš mnou? - Jo!
Rozveselím tě, jako to děláváš ty mně.
Třeba řeknu: „Zvládneš cokoli. Jsi Máximo Gallardo.“
Přesně! Ale použiju tvoje jméno.
Chytrá obměna.
Tak co uděláme?
Setkáme se s Hugem Sánchezem.
Když přijede, vždycky zajde do klubu Beach Baby u pobřeží.
Tak tam večer vyrazíme.
Pánská jízda.
Pánská jízda!
Ale dnes mám trávit čas s Isabel.
Pánská jízda s Isabel.
Chade, co potřebujete?
Promiňte, že ruším, potřebuju něco trošku složitějšího.
Bože, za co mě trestáš?
Jistě. O co jde?
Měl jsem na naši svatbu domluveného svého oblíbeného dýdžeje,
ale náhle to zrušil.
Tak Julia zarezervovala salsa kapelu, ale já salsu tančit neumím.
Takže…
No, možná…
Poproste Beta.
To je zajímavé, teď jsem se ho ptal a poslal mě za vámi.
- Zajímavé. - Jo.
- Tak Héctora. - Ptal jsem se i jeho. A taky navrhl vás.
Zkoušel jste…
Prý jste nejlepší tanečník v Las Colinas.
Bože, proč mě tak trestáš?
Dám vám dnes večer jednu lekci.
Ale nejdřív mi umyjete auto.
Karate Kid jsem viděl. Tak se naučím ty taneční pohyby?
Ne, tak budu mít čisté auto.
Zadarmo učit nebudu.
Mami!
Přišel jsem se převléct, nebudu večeřet do…
Mami, cos to udělala? Vypadá to tu jako pro smutnou jeptišku.
Dobře.
Až se Sara vrátí domů,
chci, aby se soustředila na Ježíšovo odpuštění.
To není Ježíš, ale Barry Gibb z Bee Gees.
Prodávali to před kostelem, tak jsem myslela…
Vyzpovídal jsem se Bee Gees?
Tady nebudu. Tohle není Sařin pokoj.
Úplně mě to ničí.
Je to moc?
Neměli jsme její věci vyhazovat.
Ale já jsem nic nevyhodil. Dal jsem ty bedny k sobě. Pro jistotu.
Vážně? Můžeme ten pokoj vrátit, jak byl?
Díky!
Dobře. Tak rychle, už se asi vrátí domů.
Díky!
Chudinka Sara. Bez mámy jí musí být hrozně.
V 80. letech neměl noční život v Acapulcu konkurenci.
Bohatí a slavní z Ciudad de México sem jezdili na celý víkend flámovat.
Netušil jsem, jestli se dostaneme dovnitř,
ale Memo potřeboval rozveselit, tak jsem se musel snažit.
Díky za pozvání.
Snad uvidíme toho fotbalistu, co mě nezajímá.
Líbí se mi. Je vtipná.
Vy dva ne.
Přišli jsme s ní.
To je jedno. Nepustím vás.
Je to beznadějné. Prostě půjdeme.
Zítra budeme mít v Las Colinas dlouhou šichtu.
Vy děláte v Las Colinas?
To jste měli říct hned.
Počkej. To se nestalo.
Ale stalo.
Práce v Las Colinas nás řadila mezi lidi pracující ve špičkovém pohostinství.
Podporovali jsme se.
Znáš ty pitomce v klubech,
co předbíhají a myslí si, že jsou lepší než ostatní?
Dneska jsme to my!
Obhlídla jsem to tu. Hugo Sánchez tu není.
To nevadí. Ještě je brzo. Budeš se tu skvěle bavit, Memo.
Dáme si pití a počkáme.
Počkej. Něco vyzkouším.
Ahoj. Děláme v Las Colinas.
V Las Colinas?
To jste naši přátelé.
Na účet podniku!
Raz, dva, tři.
- Raz, dva, tři. - Pomaleji.
Raz, dva, tři.
- Raz, dva, tři. Chade! - To bolí.
Je to snadné.
- Raz, dva, tři. - To dělám. Raz, dva, tři.
Uvolněte se.
Snažím se, ale jste děsivý.
Problém je, že nevedete. Vy se vést necháváte.
Protože nevím, kam jdu.
Protože jste nejistý.
Potřebujete větší sebevědomí ve své kroky i v sebe.
Veďte.
Rád povedu. Jen mi musí někdo ukazovat jak.
To je nechat se vést.
Ještě jednou.
Ježíši.
Super večer!
Děkuju vám.
Půjdeme domů?
Domů? Ne. Musíme počkat na Huga Sáncheze!
Co je to za zvuk?
Nevím, ale…
Zní to jako něco z budoucnosti.
Jako by někdo o mnoho let později
vyprávěl o této chvíli
a jeho bezohledný synovec si neztišil telefon…
No dobře. Promiň.
Ahoj mami.
Ahoj! Nenapsals, že jste přistáli.
Promiň. Strejda Máximo mi vyprávěl, jak ses pohádala s mojí abuelou
a strávila super den v resortu.
On to nikdy nevypráví správně.
Hej! Někdy jo.
Ano, v resortu jsem se bavila. Ale musela jsem přemýšlet o hodně věcech.
O části svého pobytu tam jsem nikomu neřekla.
Pořád jsem si tu hádku s mámou přehrávala v hlavě.
Ptala se mě, jak můžu vědět, že nemám ráda kluky,
když jsem s žádným nechodila.
Neměla pravdu? Není to opravdu jen fáze,
ze které se po seznámení s tím pravým dostanu?
Tehdy jsem se rozhodla, že jestli mám někde potkat kluka,
tak v Las Colinas.
Ahoj mamacito.
- No fuj! - No fuj!
Mrzí mě, že jsi to viděla. Muži umí být nechutní.
To jo. Ještě jsem nepotkala výjimku.
Tak to se musím představit.
Jsem Daniel.
Volá mi klient. Moment.
Ne! Hej!
Nespolehlivá vypravěčka.
Takže, zpátky k tomu klubu…
Co jít do restaurace a něco si dát?
Jo! Mohl bych tam z telefonu zavolat Loreně.
Určitě ještě nespí.
Ne! Musím ti pomoct, vzpomínáš?
Takže musím přijít o hovor s Lorenou, abys mi pomohl zbavit se stesku po ní?
Přesně tak! Jsem tvým Memem!
Já vím. Jen si nejsem jistý, že jsi pro mě mnou tak, jak bych byl já pro tebe.
Dobrý, Máximo?
Jasně!
Nevzdáme to.
No, já to zabalím. Ahoj zítra.
Jsem tu. Kde jsem skončila?
Hej! Nepřerušuj mě. Hugo chce slyšet můj příběh.
To je vtip? Máma kdysi flirtovala s klukem.
Chci o tom slyšet víc.
Zrádce.
Takže, Daniel a já jsme spolu strávili celý den.
Byl chytrý, vtipný a rozuměli jsme si ve všem, na čem mi záleželo.
Ženy v domácnosti si zaslouží výplatu.
Ano!
V Úsvitu mrtvých utíkají před zombie, ale skutečným zabijákem je kapitalismus.
Ano!
Vačice vypadají jako malí ďáblíci a já je nenávidím.
Ano!
Jo. Nesnášel vačice. Chlapák. Tak k Chadovi.
- Dva, tři. - Hej!
Raz, dva, tři.
Přísun.
- Jo! - Skvěle. Raz, dva, tři.
Otočit. Báječně.
Raz, dva, tři. Dobře!
- Raz, dva, tři. - Ano.
Já jedu!
Jo! Zvládl jste to!
- Já to zvládl! - Cítil jsem vaše sebevědomí.
- Vedl jste. - Já to věděl. Umím tančit salsu.
To ještě ne, ale už nejste tak hrozný.
„Nejsem tak hrozný.“
To se mi líbí.
Takže, můj večer s Danielem pokračoval.
Bylo to jako v romantickém filmu.
Saro, nikdy jsem nepotkal nikoho jako ty.
Jsi sebevědomá,
vtipná
a máš oči jako západ slunce.
Saro,
určitě jsi…
ta nejchytřejší u vás v rodině.
- To neřekl. - Jak to víš?
Proč si vymýšlíš?
Půlka toho, co Hugovi vyprávíš, jsou lži!
Takže přiznáváš, že půlka je pravda.
Na to hrdý nebuď!
Říkala jsem,
že jsme si hleděli do očí.
A pak se to stalo.
Všechno teď dává smysl.
Ano! Taky se tak cítím!
Sotva jsme se potkali
a budeme za blázny,
ale mně to nevadí.
Cože?
Co to děláš? Ne!
Jsi vážně báječný.
A neber to špatně,
ale já už nikdy v životě nechci políbit muže.
Jak to můžu nebrat špatně?
Došlo mi, proč jsem si na základce nechtěla hrát s kluky na rodinu.
Proč moje kamarádky sledovaly Johna Travoltu,
a já nemohla spustit oči z Olivie Newton-John.
Tolikrát jsem si myslela, že je se mnou něco v nepořádku.
Ale teď to dávalo smysl.
Byla jsem si jistá, kdo jsem.
Jo. Nejdůležitější okamžik života. Tak ke mně.
Jsou tu jen ubožáci. Nemůžeme už jít domů?
Ne! Hugo Sánchez přijde, buď trpělivý.
A kde jsou? Ukaž mi tu jedinýho ubožáka.
Nazdar hoši!
Héctore!
Vy tu na to máte peníze?
Mají tu nejdražší drinky v Acapulcu.
Když vědí, že děláš v Las Colinas, nalijou ti zadarmo.
Jasně, to jsem věděl.
Co tu děláš?
No nic, koukám po holkách!
Můžu se k něčemu přiznat?
Snažím se na někoho zapomenout.
Zlomila mi srdce.
Vím, že se tvářím jako drsňák, ale hluboko uvnitř
jsem jen ubohá duše hledající lásku.
- Je tu hluk. Co? - Neslyšeli jsme!
Nic!
Lovím tu holky!
Ten večer stojí za prd. Nemůžeme už jít?
Ne! Prosím zůstaňte!
Celý den jsem sám ve své malé kanceláři bez slunce a bez lidí.
Prosím. Zůstaňte, jsem tak osamělý.
- Cože? - Nahlas!
Nic!
Zůstaňte! Teprve se to tu rozjíždí!
Skvělá písnička! Pojďte!
Smrkám a bolí mě čelist, ale cítím se tak živý! Hele…
Přijďte kdykoli do mé kanceláře. Cokoli potřebujete. Fakt.
To jsou pravidla smečky. A to my jsme. Co jsme?
Smečka, samozřejmě!
Máte rádi filmy? Co založit filmový klub? Filmová smečka!
Neodmítejte mě.
Pustíme si film Obyčejní lidé. Je strašně smutný.
Nazdárek DP.
Děkuju za tu včerejší lekci.
Rádo se stalo.
A víte co? Měl jste pravdu. Nechával jsem se vést.
- Vy jste mi ukázal, jak být vůdcem. - Jsem rád, že jste dostal životní lekci.
Životní? Mluvil jsem o tanci.
Panebože, je to životní lekce.
Jako tady v práci, moje…
„Resort“ má rád věci udělané určitým způsobem,
ale možná se musím postavit tomu, co chce „resort“.
No ano, „resort“.
Snažil jsem se získat víc volna na návštěvu syna,
ale „resort“ mi to nedovolí.
No, to je škoda. Snad ho brzo uvidíte.
Díky, Chade. Taky v to doufám.
- „Resort“ je má máma… - Já vím.
Rozumíte mi.
Máximo, jsem tak unavený. Nemůžu uvěřit, že jsem se ani nevrátil domů.
Dobrá zpráva je, že dnes tam Hugo Sánchez bude jistě.
Pánská jízda.
- Pánská jízda. - Jsi ještě mnou?
Jestli jo,
tak to jsem někdy pěkně otravný.
Čau!
Neuvěříte, kdo včera přišel do La Marey.
Hugo Sánchez!
Šla jsem tam z klubu na večeři a on byl tam.
To fakt?
Kdybychom včera odešli, jak jsem chtěl,
mohl jsem ho potkat.
Byl milý?
Jo, ale…
Jak jsi mohl?
Chtěl jsem tě rozveselit. Byls smutný kvůli Loreně…
Tak teď už nejsem smutný,
jsem naštvaný!
Nepotkal jsem Huga Sáncheze, nevolal si s Lorenou!
A museli jsme tancovat s tím směšným Héctorem.
Proč jsme nešli raději domů?
Já domů jít nemůžu!
Ani se tam necítím jako doma.
Sara se pohádala s mámou a vystěhovala se.
Moje rodina se rozpadá, a já s tím nic nezmůžu.
Co táta umřel, říkám si:
„Tak jo, Máximo, teď se o rodinu musíš postarat ty.“
Sexistický.
Ale milý.
Nechci jít domů, protože jsem zklamal.
To ne, Máximo. Jak jsi zklamal?
Na to, aby to skončilo takhle, se mají moc rády.
To je pravda. Někdy se věci musí nejdřív rozpadnout, aby pak byly silnější.
Jen jim dál buď oporou.
Dostanete se z toho.
Vždyť vy dokážete cokoli.
Jste Máximo a Sara a Nora Gallardovi.
Už zase jsi mým Memem?
Je to tak přirozený.
Ale ona je dobrým Memem v zácviku.
Díky.
- Mrzí mě, že jsme neviděli Huga Sáncheze. - To nic.
Byl fakt moc milý. Vlastně…
Mám autogram Huga Sáncheze?
Promiň. Měla jsem sehnat čistý ubrousek.
Na jeho ubrousku?
Políbil jsem Huga Sáncheze.
Chutná jako mole?
Posole.
Julie!
Ahoj Saro. Copak?
Nemůžu zůstat ještě pár dní
nebo týdnů
tady v hotelu?
Nemusí to být v apartmá. Obří postel by byla fajn.
Promiň, už jsem ti říkala, že tam začnou renovovat.
Určitě?
Budu spát kdekoli. Jsem malá, vejdu se i do skříně!
Hele…
Můžeš si zavolat z recepce,
jestli chceš kontaktovat kamarádku nebo příbuzné.
Nemusíš mi říkat, co se stalo. Jestli něco potřebuješ, pomůžu ti.
Jsem lesba.
Jejda.
Poprvé jsem to řekla nahlas.
Ale máma to zjistila
- a myslí si, že přijdu do pekla. - Ne.
Nevrátím se, ale nevím, co dělat.
Bojím se to říct dalším lidem. Kde budu žít?
Saro.
Můžeš bydlet u mě.
- Cože? - Ano.
Můžeš bydlet u mě v bytě, jak dlouho budeš potřebovat. Opravdu.
Určitě?
Podle mé mámy si ženy musí pomáhat.
Neměla bys tím procházet sama.
Pomůžu ti.
Panebože, díky!
Bude to dobré, slibuju.
Páni.
A já myslel, že sis jen užívala v resortu.
I když jsi nevěděl všechno, co se stalo…
dělal jsi, co ti řekl Memo.
Byl jsi nám oběma oporou.
A teď musím jít křičet na prokurátora.
Pusu, chaparrito.
- Pa mami. - Čau Sarape.
Ahoj.
Tak pojďme.
Je to tak, jak mi řekla Isabel.
Někdy se věci musí nejdřív rozpadnout, aby pak byly silnější.
I když je teď něco špatné, může se to zlepšit.
Jako… Jsi připravený na tu metaforu?
Jako tenhle přístav.
Původně to tu vypadalo, jako na začátku.
Ale vzhledem ke svému úspěchu jsem chtěl něčím přispět.
Páni.
To ty?
Jo.
Je to první věc, co jsem jako boháč udělal.
Víc ti povím na lodi.
- To je fakt cool. - Jo.
Bude ta další část příběhu o tom, jak se máma vrátila domů?
Kéž by.
Zatím jsem to nevěděl, ale všechno měl změnit ještě naléhavější problém.
Máximo Gallardo. Jak rád tě zase vidím, fešácký příteli.
Pojď na chvíli sem do mé kanceláře.
Mám pro tebe naléhavou informaci.
Překlad titulků: Veronika Ageiwa