Isten hozott a gyönyörű Acapulcóban!
Ja, elég gáz ez a hely.
Miért jöttünk ide?
Gyerekként ez volt a játszóterem.
Memóval állandóan ide jártunk.
Itt mindig találtunk… Hogy is hívják?
- Használt tűket? - Csattogóhalat.
Plusz a sztori későbbi részében metaforaként fogom használni a kikötőt.
Metafora. Hű, de izgi…
Ugye? Egy jó metafora olyan, mint a macskamenta.
Tehát Valentin-nap estéjén hazamentem, miután találkoztam Isabellel.
Kint voltak Roberta levelei,
és ez csak egy dolgot jelenthetett.
Anya megtalálta az üzeneteket, és rájött a húgom titkára.
Ne mondj semmit, csak figyelj!
Tudom, hogy szomorú vagy,
de minden rendben lesz!
Itt vagyok neked.
Szeretlek.
Ó! Én is szeretlek!
Mi folyik itt?
Hol van Sara?
Gondolom, a „volt barátnődnél”, Robertánál.
Anya, megmagyarázom.
Ó, nem szükséges!
A húgod már elmondott mindent!
Meg azt is, hogy gyűlöl,
mert úgy tűnik, rossz dolog, ha a gyerekeidnek jót akarsz.
De te mit mondtál neki?
Ezt muszáj megbeszélnünk családként.
Én is ezt mondtam neki.
Halkan. Kicsit dadogva.
Inkább csak gondoltam rá.
Talán nem tudod rólam,
de konfliktuskerülő vagyok.
- Bocsi. - Nincs mit mondanom Sarának,
amíg nem kér tőlem bocsánatot.
Azt hiszi, csak úgy itt hagyhat hisztizve?
Na, azt nem!
Amikor visszajön, majd meglátja, hogy kidobtuk mindenét,
ami ehhez a deviáns életmódhoz vezetett.
Anya. Ez nem életmód…
A lemezjátszónak is mennie kell.
Ki tudja, miféle
átkozott zenéket hallgatott rajta.
Igen! Ez jó ötlet.
Nem most romlott el a tiéd?
Ó, tudod, mit…
De, tényleg.
Annak nem ott van a helye.
Köszi.
Elnézést!
Mi a…
Te nem Máximo húga vagy?
Várj… te itt aludtál?
Hali!
Máximo, elhagytál valamit. A húgodat.
Sara.
Hogy jutottál be ide?
Megvártam, amíg az őr kiment vécére,
aztán besétáltam.
Guillermo meg a pici hólyagja…
Anya mondta, mi történt. Sajnálom.
Ezt meg kell beszélnünk családként!
Nincs mit mondanom anyának, amíg nem kér bocsánatot.
Nem tudom, mihez kezdek majd,
de haza biztosan nem megyek.
Szóval a húgom összeveszett anyával,
és arra gondoltam…
Már megkérdezte. Tudod, hogy nem lehet itt…
Julia, légyszi!
Nincs hová mennie.
Nincs munkája, se pénze, és még csak 16 éves!
Majdnem 17.
Jó. Rendben. Az északi szárnyban van pár üres szoba.
De holnap kezdik a felújítást.
Egy éjszakát maradhat, maximum.
Máximónak hívnak. És köszi. Csúcs vagy!
Hé!
Szerencséd van…
Ma csak a lakosztály szabad.
Köszi. De kevéssel is beérem.
Elképesztő, hogy a kapitalizmus arra vesz rá,
hogy minél több extravagáns dologra vágyjunk.
Én mindig is úgy tartottam…
JÉZUSOM!
Azta!
Aggódtam a családomért,
de tudtam, hogy egy ember biztosan fel tud majd vidítani.
Boldog 30. házassági évfordulót, Mr. és Mrs. Nelly.
Legyen örömteli napjuk. Szétvet a vidámság önöket látva.
Jó, talán nem mindig.
Mi a baj?
Annyira hiányzik Lorena, hogy belesajdul a szívem!
Lassan az arcát is kezdem elfelejteni.
Tegnap este köszöntetek el egymástól.
Tudom, de olyan, mintha már tegnapelőtt lett volna.
Úristen! Idenézz!
Hugo Sánchez itt van?
A kedvenc focistám!
Ez olyan klassz!
Milyen jó lenne találkozni vele!
Memo, nem hagyom, hogy szomorkodj Lorena miatt.
Te már számtalanszor felvidítottál.
Ma este én leszek a te Memód!
- A saját énem leszel? - Aha!
Azt csinálom, amit te is, amikor én lógatom az orrom.
Azt mondod majd: „Bármit megoldasz. Hiszen te vagy Máximo Gallardo!”
Pontosan! Csak kicserélem a nevemet a tiédre.
Milyen okos vagy!
Szóval mit csinálunk?
Találkozni fogunk Hugo Sánchezzel.
Amikor Acapulcóban jár, mindig a La Costera-i Beach Baby klubba megy.
Ezért ma este odamegyünk.
Fiús este.
Fiús este!
Ó, most jut eszembe, hogy Isabellel lebeszéltem a ma estét.
Fiús este Isabellel.
Fiús este Isabellel. Na?
Chad, miben segíthetek?
Ne haragudj a zavarásért, de kérnék egy kissé bonyolult szívességet!
Istenem, miért büntetsz?
Hogyne. Mit tehetek érted?
Leszerveztem a kedvenc DJ-met az esküvőnkre,
de lemondta.
Ezért Julia lefoglalt egy salsazenekart, viszont én nem tudok salsázni.
Szóval…
Talán…
Kérdezd meg Betót!
Ez vicces, mert Betót most kérdeztem meg, és ő hozzád irányított.
- Ez tényleg vicces. - Igen.
- Akkor Héctort! - Őt is kérdeztem. Ő is… hozzád küldött.
És próbáltad már…
Mindenki azt mondja, hogy te vagy a legjobb táncos.
Istenem, miért büntetsz ezzel?
Egy leckét kapsz, ma este.
De előtte mosd le az autómat!
Láttam a Karate kölyköt. Így…
Így tanulom meg a lépéseket?
Nem, így lesz mindig tiszta a kocsim.
Nincs ingyenmunka.
Szia, anya! Gyorsan átöltözök, ma nem vacsorázok itthon…
Anya, mit csináltál? Ez még egy apácát is elszomorítana.
Helyes.
Amikor Sara hazajön,
azt akarom, hogy Jézus megbocsátására koncentrálhasson.
Ez nem Jézus, ez Barry Gibb a Bee Geesből!
A templom előtt árulták, azt hittem, ő az.
A Bee Geesnek vallottam meg bűneimet?
Nézni sem bírom. Ez most már nem Sara szobája.
Megszakad a szívem.
Túlzásba vittük?
Bár ne dobtuk volna ki a holmijait!
Igazából nem dobtam ki semmit.
Eltettem a dobozokat. A biztonság kedvéért.
Tényleg? Akkor visszarendezhetjük úgy, ahogy volt?
Köszönöm!
Jó. Csináljuk vissza gyorsan, bármikor hazajöhet!
Köszi!
Szegény Sara! Biztosan nagyon rossz neki az anyukája nélkül.
Hugo, a ’80-as években
Acapulco éjszakai élete páratlan volt.
Mexikóváros gazdag és híres emberei itt buliztak egész hétvégén.
Azt nem tudtam, bejutunk-e,
de Memóra ráfért a vidámság, így meg kellett próbálnom.
Köszi a meghívást.
Remélem, látjuk ezt a focistát, aki abszolút nem érdekel engem.
Kedvelem. Vicces.
Ti nem.
De vele vagyunk!
Nem érdekel. Ti nem.
Ez reménytelen. Menjünk inkább!
Holnap hosszú napunk lesz a Las Colinasban.
Várjatok, a Las Colinasban dolgoztok?
Legközelebb ezzel kezdjétek!
Várj! Ez nem történt meg.
De, tényleg megtörtént.
Kiderült, hogy Las Colinas-i dolgozókként
a kiszolgálószemélyzet elitjébe tartoztunk.
Odafigyeltünk egymásra.
Tudod, vannak azok a bunkók a klubokban,
akik mindig befurakodnak előtted, és mindenkit lenéznek.
Ma mi vagyunk azok!
Körbejártam az egész helyet. Hugo Sáncheznek nyoma sincs.
Nem baj. Korán van még. Addig szépen felvidítunk, Memo.
Igyunk, amíg várunk!
Várj! Megpróbálok valamit.
Hali! A Las Colinasban dolgozunk.
A Las Colinasban?
Akkor a barátaink vagytok!
Ma ingyen isztok!
Egy, két, há’.
Egy, két, há’. Egy, két, há’.
- Egy, két, há’. - Lassabban!
Egy, két, há’. Egy, két, há’.
- Egy, két, há’. Chad! - Ez fáj!
De annyira könnyű!
- Egy, két, há’. - Azt csinálom. Egy, két, há’.
Lazulj el!
Próbálok, de annyira ijesztő vagy!
Az a bajod, hogy nem vezetsz. Hanem követsz.
Mert nem tudom, merre megyek.
Nem, azért, mert bizonytalan vagy.
Legyél magabiztosabb a lépéseidben, meg önmagadban!
Vezess!
Örömmel vezetek. Csak kell valaki előttem, aki mutatja az utat.
De akkor követni fogsz!
Újra!
Fú!
Micsoda este!
Köszi, srácok!
Akkor mehetünk haza?
Haza? Ne! Várjuk meg Hugo Sánchezt!
Mi ez a hang?
Nem tudom, de…
olyan, mintha…
a jövőből jönne.
Mintha évekkel később
valaki épp ezt a pillanatot mesélné el,
de a tapintatlan unokaöccse nem halkította le a telefonját…
Jó, tudom. Bocs.
Szia, anya!
Szia! Nem írtál, amikor megérkeztetek.
Bocsi. Máximo bácsi épp azt mesélte,
amikor összevesztél az abuelámmal,
és lett egy király napod a szállodában.
A bácsikád sosem tudja jól a történeteket.
Hé! Néha igen.
Igen, jól elvoltam a szállodában. De közben gondterhelt is voltam.
Sőt, van a történetnek egy része, amit még senkinek sem meséltem el.
Tudjátok, újra és újra lejátszottam a fejemben a veszekedést anyával.
Megkérdezte, honnan tudom biztosra, hogy nem tetszenek a fiúk,
ha még csak meg sem próbáltam.
Igaza lett volna? Lehet, ez csak egy korszak,
amiből kirázna a megfelelő srác?
Akkor úgy eldöntöttem, ha van megfelelő hely az ismerkedésre,
akkor az a Las Colinas lesz.
Szia, mamacita!
- Fuj! - Fuj!
Sajnálom, hogy ezt látnod kellett, a férfiak visszataszítóak tudnak lenni.
Az biztos. Még nem találtam kivételt.
Nos, hadd mutatkozzam be!
Daniel vagyok.
Hív egy ügyfelem. Mindjárt jövök.
Ne! Hé, hé, hé!
Ezt a megbízhatatlan mesélőt!
Na, vissza a klubba…
Nem megyünk vissza az étterembe egy kései vacsira?
De! És akkor telefonálhatnék Lorenának az étteremből.
Biztosan ébren van még.
Nem! Most én segítek neked, elfelejtetted?
Akkor… ki kell hagynom a telefonálást Lorenával, hogy ne szomorkodjak
Lorena hiánya miatt?
Pontosan! Most én vagyok a Memód!
Tudom. Csak nem tudom, hogy te olyan én vagy-e, mint én neked.
Minden rendben, Máximo?
Persze!
Nem adhatjuk fel!
Hát, én feladom. Holnap találkozunk!
Jó, itt vagyok. Hol tartottam?
Hé! Nem szakíthatsz félbe csak úgy! Hugo kíváncsi a sztorimra.
Viccelsz? Anya egyszer flörtölt egy fiúval.
- Hallani akarom, mi történt ezután. - Áruló.
Szóval Daniellel együtt töltöttük az egész napot.
Okos volt, vicces, és minden témában egyetértett velem, ami fontos volt nekem.
A háztartásbeli anyukák fizetést érdemelnek.
Igen!
A Holtak hajnalában zombik elől menekülnek,
de az igazi gyilkos igazából a kapitalizmus.
Igen!
Az oposszumok miniördögök. Utálom őket.
IGEN!
Jó, jó. Oposszumgyűlölő. Micsoda fogás!
Na, vissza Chadhez!
Két, há’.
Hé!
Egy, két, há’. Egy, két, há’.
Siklás! Siklás!
- Ez az! - Szuper. Egy, két, há’.
Forogj! Csodás.
Egy, két, há’. Ez az!
- …két, há’. Egy, két, há’. - Igen.
Hé! Sikerül!
Igen! Sikerült!
- Sikerült! - Éreztem a magabiztosságot a lépéseidben.
- Te vezettél. - Tudtam én. Tudok salsázni.
Abszolút nem, de most már kevésbé szörnyen megy.
„Kevésbé szörnyen.”
Ez tetszik.
Mindegy, folytatódott a Daniellel töltött estém.
Olyan volt, mint egy romantikus film.
Sara, még sosem találkoztam ilyen lánnyal.
Magabiztos vagy, vicces,
a szemeid akár a naplemente.
Sara,
kétség sem fér hozzá,
hogy te vagy a legokosabb a családodban…
- Nem mondott ilyet. - Honnan tudod?
Miért kell kitalálnod mindenfélét?
A fele történet, amit Hugónak mesélsz, kamu!
Akkor elismered, hogy a másik fele igaz.
Én erre nem lennék büszke!
Na, mint mondtam,
mélyen egymás szemébe néztünk.
Aztán megtörtént.
Hirtelen minden értelmet nyert.
Igen! Én is így érzek!
Tudom, most ismerkedtünk meg,
és mindenki őrültnek néz majd,
de nem érdekel…
Tessék?
Hé, mit csinálsz? Nem!
Mármint csodálatos vagy, komolyan,
és nem akarlak megbántani,
de soha többé nem akarok férfiakat csókolgatni.
Hogy ne bántódjak meg ezen?
Hirtelen megértettem, hogy általánosban
miért nem akartam papás-mamást játszani a fiúkkal,
és miért volt, hogy minden barátnőm John Travoltáért epekedett,
én pedig Olivia Newton-Johnért voltam oda.
A számtalan pillanat, amikor azt hittem, velem van a baj…
Most minden megvilágosodott.
Végre tudtam, ki vagyok.
Ja, ja. Életed legfontosabb pillanata.
Szóval vissza hozzám!
Már csak a lúzerek maradtak. Hazamehetnénk végre?
Nem! Itt lesz Hugo Sánchez, csak türelemmel kell várnunk.
Amúgy is, hol? Mutass nekem egy lúzert!
- Helló, fiúk! - Héctor!
Meglep, hogy van pénzetek erre a klubra.
Itt árulják a legdrágább italokat egész Acapulcóban.
Ha tudják, hogy a Las Colinasban dolgozol, ingyen piálhatsz.
Persze. Ezt én is tudtam.
És te mit keresel itt?
Hát, semmit, csak csajozok!
Elárulhatok nektek valamit?
Épp próbálok elfelejteni valakit.
Aki összetörte a szívemet.
Tudom, harsány vagyok, de mélyen legbelül én is csak szeretetre vágyom.
- Bocs, túl nagy a zaj! Mi? - Nem hallottuk!
Ó! Semmi, semmi!
Csak azt mondtam, csajozok!
Ez az éjszaka eléggé elindult a lejtőn. Mehetünk?
Ne! Maradjatok!
Egész nap be vagyok zárva abba az apró irodába,
távol a napfénytől és az emberektől.
Kérlek… Maradjatok, olyan magányos vagyok!
- Mi? - Mondd hangosabban!
Ó! Semmi, semmi!
Maradjatok! Most indul be a buli!
Ez annyira jó dal! Gyertek már!
Bocs, hogy szipogok. Fáj az állkapcsom, hű, de pörgök! Srácok!
Látogassatok meg az irodámban! Bármit kérhettek. Komolyan.
Ez a Partiállatok törvénye. Mert mi vagyunk a Partiállatok!
Mik vagyunk? Mik vagyunk?
A Partiállatok, nyilván!
Szeretitek a filmeket? Alakíthatnánk egy filmklubot! Partiállat Filmklub!
Igen, igen, légyszi!
Nézzük meg az Átlagembereket, az olyan szomorú!
Szia, DP!
Csak meg akartam köszönni a tegnap esti leckét.
Nagyon szívesen.
És tudod, mit? Igazad van. Eddig hagytam, hogy mások vezessenek.
De megmutattad, hogyan változtassak ezen.
Örülök, hogy megtanultad ezt az életről.
Az életről? Én csak a táncról beszéltem.
Atyaég, ez tényleg arról tanított!
Például itt, a munkában…
„A szállodának” megvan az akarata,
de néha kiállhatnék magamért „a szállodával” szemben.
Ó, igen. „A szálloda.”
Próbáltam szabadságra menni, hogy meglátogassam a fiamat,
de „a szálloda” nem engedi.
Kár, hogy nélkülöznie kell. Remélem, hamarosan találkozhattok.
Köszönöm, Chad. Én is remélem.
- „A szálloda” anya lenne… - Tudom, Chad.
Megértetted.
Máximo, fáradt vagyok! Haza sem tudtam menni tegnap!
A jó hír, hogy ma biztosan ott lesz Hugo Sánchez.
Fiús este!
- Fiús este. - Még mindig az én énem vagy?
Mert ha igen,
akkor eléggé idegesítő vagyok.
Hali!
Képzeljétek, ki járt tegnap a La Mareában!
Hugo Sánchez!
Miután eljöttem a klubból,
beugrottam vacsorázni, és ott volt.
Most tényleg?
Ha elmentünk volna, amikor mondom,
találkozhattam volna Hugo Sánchezzel?
Milyen? Kedves?
Igen, de…
Hogy tehettél ilyet?
Csak fel akartalak vidítani. Szomorkodtál Lorena miatt…
De most már nem szomorú vagyok, Máximo, hanem mérges!
Mert nem találkozhattam Hugo Sánchezzel, és Lorenáról is lemaradtam!
És azzal a buta Héctorral kellett táncolnunk!
Miért nem mehettünk haza?
Mert nem mehetek haza!
Otthon nem érzem magam jól.
Sara nagyon összeveszett anyával.
Sara elköltözött…
A családom darabokra hullik, és nem tudok segíteni.
Amióta apa meghalt, úgy érzem:
„Jól van, Máximo, a te feladatod, hogy egyben tartsd a családot.”
Ez szexista.
De kedves.
Nem akarok hazamenni, mert csak a kudarccal szembesülök.
Nem, Máximo, miért lenne kudarc?
Anyukád és a húgod túlságosan is szeretik egymást, hogy vége legyen.
Ez igaz. Néha szétesnek a dolgok, hogy megerősödhessenek.
Csak legyél ott nekik!
Túlestek majd rajta, meglátod!
Hiszen bármire képesek vagytok.
Ti vagytok Máximo és Sara és Nora Gallardo.
Már megint a Memóm vagy?
Ez a természet rendje.
Bár ő is elég jó Memo-jelöltnek tűnik.
Köszi.
- Bocs, hogy nem csíptük el Hugo Sánchezt. - Nem baj.
Csak mondom, tényleg elég kedves volt. Annyira…
Autogramot kaptam Hugo Sáncheztől?
Bocsi! Tiszta szalvétára jobb lett volna.
Az ő használt szalvétájára?
Megcsókoltam.
És mole íze van?
Pozole.
Szia, Julia!
Szia, Sara! Mi a helyzet?
Lehetne, hogy maradjak még pár napot…
vagy hetet…
a hotelben?
Nem muszáj lakosztály. Bár egy franciaágy nagyon jó lenne.
Sajnálom, mondtam, hogy azokat a szobákat ma kezdik felújítani.
Biztos?
Bárhol elalszom. Kicsi vagyok, egy szekrény is megteszi!
Figyelj…
nyugodtan használhatod a telefont a recepción,
ha szeretnél felhívni valakit.
Nyilván nem kell elmondanod, mi történt, de…
itt leszek neked.
Leszbikus vagyok.
Hű!
Ezt most mondtam ki először.
De anya rájött,
- és azt hiszi, a pokolra jutok… - Nem, nem, nem.
…nem mehetek haza, de nem tudom, mi legyen,
mert félek elmondani másoknak, hol fogok így…
Sara. Sara.
Lakhatsz nálam.
- Tessék? - Igen.
Lakhatsz a lakásomban. Ameddig csak kell. Komolyan.
Biztos?
Anya megtanította, hogy a nőknek támogatniuk kell egymást.
Nem kell egyedül átvészelned.
Itt vagyok neked.
Uramisten… Köszönöm!
Minden rendben lesz, megígérem.
Hű!
Én meg azt hittem, csak elszórakoztál a hotelben.
Hát, még ha nem is tudtál mindenről…
akkor is megtetted, amit Memo javasolt.
Ott voltál mindkettőnknek.
Most megyek, lekiabálom az államügyészt.
Szeretlek, chaparrito.
- Én is szeretlek, anya. - Szia, Sarape!
Sziasztok!
Na, menjünk!
Ez is csak azt bizonyítja, amit Isabel mondott nekem.
A dolgok néha szétesnek, hogy aztán újra megerősödhessenek.
Csak azért, mert valami most rossz, attól még lehet jobb valamikor.
Akárcsak… Jöhet a metafora?
Akárcsak ez a kikötő.
Tudod, az egész terület olyan volt, mint amit az előbb láttunk.
Miután sikeres lettem, szerettem volna támogatni a várost.
Azta!
Ezt te csináltad?
Aha.
Ez volt az első tettem, miután meggazdagodtam.
Majd elmesélem a hajón.
- Ez… Ez elég baró! - Aha.
Szóval a következő rész anya hazatéréséről szól majd?
Bárcsak!
Akkor még nem tudtam,
de egy még égetőbb gond jött, hogy felkavarja az életemet.
Máximo Gallardo. De jó látni, jóképű barátom!
Kérlek, térj be az irodámba!
Van néhány infóm, ami érdekelhet.
A feliratot fordította: Alimuradov Dóra