АКАПУЛЬКО
Вітаю в прекрасному Акапулько.
Тут так відстійно.
Чого ми сюди приїхали?
Я тут грався, як був малий.
Ми з Мемо постійно сюди приходили
по… Як же це називається?
-По правця? -По окуня.
І трохи далі ця пристань з’явиться в моїй розповіді, як метафора.
Метафора. Як цікаво.
Скажи? Для мене гарна метафора — як валер’янка для кота.
Після побачення з Ісабель на Валентинів день я повернувся додому.
На столі були листи від Роберти,
а це означало одне:
мама їх знайшла й довідалася про Сарину таємницю.
Мовчи,
просто слухай.
Знаю, тобі сумно,
але все буде добре.
Я завжди поруч.
Люблю тебе.
Я теж тебе люблю.
Що ти робиш?
Де Сара?
Мабуть, з твоєю «колишньою» Робертою.
Мамо, я поясню.
Не треба.
Твоя сестра вже все пояснила!
І сказала, що ненавидить мене,
бо, вочевидь, бажання мати ідеальних дітей – це погано.
А ти їй що сказала?
Поговорімо про це, як сім’я.
Я сказав їй те саме.
Але тихенько. Затинаючись.
А точніше подумки.
Може, ти не знав,
але я не люблю сварок.
-Вибач. -Мені нічого сказати Сарі,
поки вона не попросить вибачення.
Вона думає, що може отак зчинити істерику й піти?
Ні.
Коли повернеться,
побачить, що я викинула всі речі,
які збочували її на той шлях.
Мамо. Це не шлях…
Цей програвач треба викинути.
Хтозна,
яку сороміцьку музику вона слухає.
Так! Добре придумав.
А твій же, здається, якраз зламався?
Знаєш…
По-моєму, зламався.
Прибери це звідси.
Дякую.
Даруйте.
Що ти…
Ти ж сестра Максімо?
Ти що… тут спала?!
Привіт!
Максімо, ти нічого не загубив? Наприклад, сестру.
Сара.
Як ти сюди потрапила?
Дочекалася, коли охоронець пішов у туалет,
і зайшла.
Маленький сечовий міхур знов підвів Ґільєрмо.
Мама все мені розповіла. Мені прикро.
Поговорімо про це, як сім’я!
Мені їй нічого сказати,
поки не попросить вибачення.
Я не знаю, що буде далі,
але додому я не вернуся.
Сестра посварилася з мамою,
і я хотів спитати…
Вона вже спитала. Ти ж знаєш, їй не можна тут бути.
Благаю, Хуліє.
Їй нема куди йти.
У неї ні роботи, ні грошей, і їй усього 16 років!
Майже сімнадцять.
Ну добре. У північному крилі є вільні номери.
Але завтра там почнуть ремонт.
Вона може лишитися на одну ніч максимум.
Правильно – Максімо. І дякую. Ти найкраща.
Гей.
Тобі пощастило…
Сьогодні вільний лише номер люкс.
Дякую. Але мені багато не треба.
Аж дивно, як капіталізм нав’язує нам думку,
що нам потрібне все дороге.
Моя позиція щодо цього незмінна…
СВЯТИЙ ІСУСЕ!
Ого.
Я переживав за сім’ю,
але знав, що є одна людина, яка завжди мене підбадьорить.
З річницею весілля вас, містер і місіс Неллі.
Хай ваші дні будуть сповнені радістю. Я за вас дуже радий.
Ну добре, не завжди.
Що таке?
Я так сумую за Лореною, аж серце болить.
Уже почав забувати її обличчя.
Ви ж попрощалися вчора.
А здається, ніби позавчора.
О боже. Глянь.
Уґо Санчес в Акапулько?
Мій улюблений футболіст!
Як же круто.
От би його зустріти.
Мемо, я не дам тобі киснути за Лореною.
Ти стільки разів мене підбадьорював.
А сьогодні я буду твоїм Мемо!
-Ти будеш моїм мною? -Так!
Робитиму все, що робиш ти, коли я не в гуморі.
Казатимеш: «Ти можеш усе на світі. Ти ж Максімо Ґальярдо»?
Точно! Тільки своє ім'я заміню на твоє.
Як кмітливо.
Що будемо робити?
Ми зустрінемося з Уґо Санчесом.
Коли він сюди приїздить, то ходить у нічний клуб на Ла-Костера.
Тож увечері ми підемо туди.
Парубочий вечір.
Парубочий вечір!
От тільки в мене на сьогодні плани з Ісабель.
Парубочий вечір з Ісабель.
Ти щось хотів, Чед?
Вибачте, що заважаю, але я хочу попросити про одну непросту послугу.
Боже, ну за що мені таке?
Авжеж. Про яку саме?
Я найняв на весілля свого улюбленого діджея,
але він потім відмовився.
Тож Хулія найняла сальса-гурт, але я не вмію танцювати сальсу.
Тому…
Може…
Я б звернувся до Бето.
Так смішно, бо я до нього звернувся, а він сказав звернутися до вас.
-І справді смішно. -Так.
-Тоді звернися до Гектора. -Уже. Він теж направив мене… до вас.
А питав у…
Усі сказали, що ви тут найкращий танцюрист.
Боже, за що ти мене караєш?
Я дам тобі сьогодні один урок.
Але перед тим ти помиєш мою машину.
Я бачив «Малюка-каратиста».
Так я навчуся танцювальних рухів?
Ні, так моя машина стане чиста.
Я не вчитиму тебе просто так.
Мамо!
Я забіг перевдягтися, вечерятиму не вдо…
Мамо, що ти зробила? У цій кімнаті тільки черницям молитися.
От і добре.
Коли Сара повернеться,
то молитиме в Ісуса прощення.
Це не Ісус, а Баррі Ґібб з «Bee Gees».
Я купила біля церкви, от і подумала…
Я сповідався «Bee Gees»?
Не можу тут бути. Це вже не Сарина кімната.
Це розбиває мені серце.
Ми перестаралися?
Не треба було викидати її речі.
А я й не викинув,
а склав у себе в коробки. Про всяк випадок.
Справді? І ми можемо повернути все, як було?
Дякую!
Тільки швидко, ану ж вона скоро прийде.
Дякую тобі!
Бідолашна Сара. Мабуть, страждає вдалині від мами.
Г’юґо, в 1980-х
в Акапулько буяло нічне життя.
На вихідні сюди з’їжджалися потусити багатії і знаменитості з Мехіко.
Я не знав, чи пустять нас у клуб,
але треба було збадьорити Мемо, тому я мусив хоч спробувати.
Дякую, що взяли з собою.
Надіюся, ми побачимо того футболіста, до якого мені байдуже.
А вона класна. І кумедна.
А вас двох не пущу.
Але ми з нею!
А мені байдуже. Вам туди зась.
Це безнадійно. Може, просто підемо?
Завтра в «Лас-Колінасі» такий важкий день.
Ви працюєте в «Лас-Колінасі»?
Так би зразу й сказали.
Та ну. Це не насправді.
Ще й як насправді.
Виявилося, що, працюючи в «Лас-Колінасі»,
ми долучилися до лав висококласних працівників сфери обслуговування.
І ми одне одного підтримували.
Знаєш, у клубах є такі козли,
які завжди проходять без черги
і думають, що вони кращі за інших.
А сьогодні ми такі козли!
Я скрізь подивилася. Уґо Санчеса ніде нема.
Не страшно. Ще рано. Ми все одно тебе розвеселимо, Мемо.
Візьмімо випити й почекаймо.
Чекай. Я хочу щось спробувати.
Вітаю. Ми працюємо в «Лас-Колінасі».
У «Лас-Колінасі»?
Їхні працівники – наші друзі.
Вам випивка безплатно!
Раз, два, три.
-Раз, два, три. -Повільніше.
Раз, два, три.
-Раз, два, три. Чед! -Мені боляче.
Це ж дуже легко.
-Раз, два, три. -Я ж так і роблю. Раз, два, три.
Розслабся.
Я намагаюся, та ви мене лякаєте.
Проблема в тому, що ти не ведеш, а слідуєш.
Я слідую, бо не знаю рухів.
Ти слідуєш, бо почуваєшся невпевнено.
Будь упевненіший у рухах, у собі.
Будь лідером.
Я з радістю. Хай тільки мені покажуть як.
Це називається слідувати!
Спробуймо ще раз.
Господи.
Який класний вечір!
Дякую вам, друзі.
Ну що, по домах?
По домах? Ні. Дочекаймося Уґо Санчеса.
Що це за звуки?
Не знаю, але…
Здається, вони з…
майбутнього.
Немов через багато років
хтось розповідає про цей вечір,
а його небіж-роззява не вимкнув у мобільному звук…
Ну все, все. Вибач.
Алло, мамо.
Привіт! Ти так і не написав, коли ви приземлилися.
Вибач. Дядько Максімо саме розповідав,
як ти посварилася з бабусею
і відтяглася на курорті.
Дядько завжди все перекручує.
Гей! Я іноді й не перекручую.
Так, на курорті було цікаво. Але в голові крутилося стільки думок.
І в той день було таке, про що я нікому не розповідала.
Я весь час прокручувала в голові сварку з мамою.
Вона спитала, як я знаю, що мені не подобаються хлопці,
якщо я з ними не зустрічалася.
А може, вона мала рацію? Може, це просто такий період,
і, зустрівши гарного хлопця, я його переросту?
Тоді я й вирішила: якщо десь і можна зустріти хлопця,
то в «Лас-Колінасі».
Привіт, красуне.
-Яка гидота! -Гидота!
Прикро, що ти це побачила. Чоловіки бувають такі бридкі.
Ще б пак. Не бридких я ще не бачила.
Тоді дозволь представитися.
Я Даніель.
Дзвінок від клієнта. Я передзвоню.
Ні! Гей!
От хто не вміє розповідати.
Так от у клубі…
А може, підемо в наш ресторан і повечеряємо?
Так! Може, мені дозволять подзвонити звідти Лорені.
Вона ще не спить.
Ні! Я маю тобі помогти, забув?
То… кажеш не дзвонити Лорені, щоб ти допоміг мені
не так сильно за нею скучати?
Правильно! Я ж твій Мемо!
Знаю. Але ти для мене не такий хороший Мемо, як я для тебе.
Максімо, все нормально?
Аякже!
Просто не треба здаватися.
А я здаюся. До завтра.
Я знов тут. На чому я зупинилася?
Гей! Ти мене перебила. Г’юґо хоче дослухати мою розповідь.
Жартуєш? Мама фліртувала з хлопцем.
Хочу послухати, що було далі.
Зрадник.
Ми з Даніелем цілий день були разом.
Він був розумний, кумедний і в усьому зі мною погоджувався.
Я вважаю, що непрацюючі мами заслуговують на зарплату.
Так!
У «Світанку мерців» тікають від зомбі,
але справжній убивця у фільмі — капіталізм.
Так!
Опосуми схожі на крихітних дияволів. Ненавиджу їх.
ТАК!
Він ненавидів опосумів. Красень!
Повернімося до Чеда.
Два, три.
Гей!
Раз, два, три.
Рухайся.
-Так! -Чудово. Раз, два, три.
Оберт. Молодець.
Раз, два, три. Отак!
-…два, три. Раз, два, три. -Так.
Я веду!
Так! Молодець!
-Я вів. -Я відчував твою впевненість у рухах.
-Ти вів. -Я знав, що вмію танцювати сальсу.
Анітрохи, але тепер ти хоч не такий незграбний.
«Не такий незграбний».
Непогано.
А я й далі гуляла з Даніелем.
Усе було як у фільмі про любов.
Саро, я таких, як ти, ще не зустрічав.
Ти впевнена в собі,
цікава,
а твої очі як захід сонця.
Саро,
ти без сумніву
найрозумніша у своїй сім’ї.
-Він такого не казав. -А ти як знаєш?
Нащо ти видумуєш те, чого не було?
Половина з того, що ти розповідаєш Г’юґо, – брехня!
От ти й визнала, що половина таки правда.
Було б чим пишатися!
Як я й казала,
ми дивились одне одному в очі.
А потім ми поцілувалися.
Тепер мені все ясно.
Так! Я почуваю те саме!
Ми знайомі лише один день,
усі скажуть, що це безглуздя,
але мені байдуже…
Що?
Що ти робиш?! Ні!
Ти чудовий, чесно.
І не зрозумій мене неправильно,
та я більше ніколи не хочу цілуватися з хлопцями.
А як це можна зрозуміти правильно?
Раптом до мене дійшло, чому малою
я не хотіла гратися з хлопцями
і чому всі мої друзі дивилися на Джона Траволту,
а я очей не могла відірвати від Олівії Ньютон-Джон.
Я так часто думала, що я якась не така.
Тепер усе стало на свої місця.
Я нарешті знала, хто я.
Ага. Найважливіша мить у твоєму житті.
А тепер про мене.
Тут лишилися самі невдахи. Ходімо додому.
Ні! От-от прийде Уґо Санчес, май терпіння.
І де? Покажи хоч одного невдаху.
Привіт, малята!
Гектор!
У вас є гроші на такий клуб?
Тут же найдорожчі напої в Акапулько.
Якщо сказати, що працюєш у «Лас-Колінасі», то напої безплатні.
Та ясно. Я давно це знаю.
А ти чого тут?
Та так, шукаю собі дівчат!
А можна вам зізнатися?
Я намагаюся декого забути.
Вона розбила мені серце.
Я вдаю з себе мачо, але глибоко всередині
я маленький хлопчик, який хоче любити й бути любленим.
-Вибач, тут так голосно. Що? -Ми не розчули!
О! Нічого!
Я сказав, що шукаю собі дівчат!
Мені вже нудно. Тепер можемо піти?
Ні! Благаю, не йдіть!
Я цілими днями стирчу один у тісному кабінеті,
без сонця й людей.
Благаю. Побудьте ще. Мені так самотньо.
-Що? -Голосніше!
О! Нічого!
Не йдіть! Вечірка тільки починається!
Класна пісня! Гайда танцювати!
Вибачте, що чхаю. Аж щелепа болить. Мені так добре ще не було!
Заходьте до мене в кабінет, коли хочете. По що завгодно. Серйозно.
Це правило «дорожніх псів». Ми ж «дорожні пси»!
Хто ми?
«Дорожні пси», ясно ж!
А фільми любите? А створімо кіноклуб. Кіноклуб «Дорожні пси»!
Не відмовляйтеся.
Треба подивитися «Звичайних людей», дуже сумний фільм.
Агов, дон Пабло.
Я зайшов подякувати за вчорашній урок.
Радий був допомогти.
І знаєте, ви мали рацію: я завжди слідував за іншими.
А ви показали, як вести самому.
Добре, що ти засвоїв цей урок життя.
Урок життя? Я говорив про танці.
О боже, це ж урок життя.
Навіть тут, на роботі, моя…
«Курорт» любить одне,
та, може, пора вже мені перестати йти на поводі «курорту».
А, так. «Курорт».
Я хотів відпроситися, щоб з’їздити до сина,
а «курорт» не дозволив.
Ваш син стільки втрачає. Надіюся, ви скоро побачитеся.
Дякую, Чед. Я теж на це надіюся.
-«Курорт» – це моя мама. -Я зрозумів.
Ви зрозуміли.
Максімо, я такий стомлений. Я вчора так і не дійшов додому.
Але є й хороше: Уґо Санчес сьогодні точно там буде.
Парубочий вечір.
-Парубочий вечір. -Ти й досі мій Мемо?
Якщо так,
то я буваю такою скалкою в дупі.
Гей!
Вгадайте, хто вчора приходив у наш ресторан.
Уґо Санчес!
Після того, як я пішла,
я зайшла повечеряти, а там він.
Серйозно?!
Тобто якби ми вчора пішли, як я й хотів,
я міг би побачити Уґо Санчеса?
А він приємний?
Так, але…
Як ти міг?
Я хотів тебе підбадьорити.
Ти журився через Лорену…
А тепер не журюся, Максімо,
а серджуся!
Бо не побачив Уґо Санчеса
і не поговорив з Лореною!
Натомість ми танцювали з притрушеним Гектором.
Чому ми просто не пішли по домах?
Бо я не можу піти додому!
Мені там тепер ніяково.
Сара з мамою дуже посварилися.
Сара пішла з дому.
Сім’я розпадається, а я нічого не можу вдіяти.
Відколи помер тато, я постійно думав:
«Максімо, тепер ти маєш дбати про сім’ю».
Так по-сексистськи.
І зворушливо.
Я не хочу додому, бо згадую, що я не впорався.
Ні, Максімо, чому ж не впорався?
Твої мама з сестрою дуже одна одну люблять, і це ще не кінець.
Так і є. Іноді все треба розламати, щоб потім відбудувати ще краще.
Просто підтримай їх обох.
Ви це подолаєте.
Зрештою, ви ж усе можете.
Бо ви Максімо, Сара й Нора Ґальярдо.
Ти знову став моїм Мемо?
Бо так і має бути.
А вона непоганий «Мемо-замінник».
Дякую.
-Жаль, що ми не побачили Уґо Санчеса. -Пусте.
До речі, він дуже приємний. А ще…
Автограф Уґо Санчеса?
Вибач, серветка брудна.
На серветці, об яку він витер рот?
Я поцілував Уґо Санчеса.
На смак як моле.
Як посоле.
Привіт, Хуліє!
Привіт, Саро. Що робила?
А можна лишитися ще на кілька днів…
чи тижнів…
у готелі?
Необов’язково в номері люкс. Але з королівським ліжком.
Вибач, але сьогодні там починається ремонт.
А це точно?
Я спатиму де завгодно. Я ж маленька, навіть у шафі поміщуся.
Послухай…
можеш подзвонити з робочого телефону
подрузі чи рідним.
Можеш не розповідати, що сталось,
але, раптом що, я тут.
Я лесбіянка.
Ого.
Я вперше сказала це вголос.
Мама дізналася
-і вважає, що я потраплю в пекло. -Ні.
Додому я не вернуся. Не знаю, що робити,
бо боюся розказати ще комусь. І де я тепер житиму…
Саро.
Поживеш зі мною.
-Що? -Так.
Поживеш у мене. Стільки, скільки треба. Серйозно.
Ти впевнена?
Мама вчила мене, що жінки завжди мають одна одній помагати.
І ти не повинна переживати це одна.
Я тут, поруч.
Боже. Дякую тобі!
Усе буде добре, обіцяю.
Ого.
А я думав, ти на курорті просто розважалася.
Хоч ти й не знав усього, що відбувалося…
ти все одно зробив так, як сказав Мемо.
Ти нас обох підтримав.
А тепер я мушу накричати на прокурора.
Я люблю тебе, синку.
-І я тебе, мамо. -Бувай, Сарапе.
Бувайте.
Ну все, ходімо.
Усе зводилося до того, що сказала Ісабель:
іноді все треба розламати, щоб потім відбудувати ще краще.
Якщо щось занепало, це не означає, що краще вже не буде.
Так само… Сказати метафору?
Так само, як ця пристань.
Бачиш? Раніше тут було так само, як там, де ми почали.
Після того, як я став успішним бізнесменом, я захотів поділитися.
Ух ти.
Усе це збудував ти?
Так.
Це перше, що я зробив, після того, як розбагатів.
Докладніше розкажу на яхті.
-Тут так круто. -Так.
То далі ти розкажеш, як мама повернулася додому?
Якби ж.
Я ще не знав,
але моє життя от-от змінить куди серйозніша проблема.
Максімо Ґальярдо. Радий знов тебе бачити, мій вродливий друже.
Зайди на хвилинку в мій офіс.
Розкажу тобі таке, що ти маєш знати.
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова