АКАПУЛЬКО
Максімо.
Послухай мене.
Повір,
вона тобі зрадіє.
Навряд чи я зможу.
Авжеж, зможеш.
Ти ж Максімо Ґальярдо. Ти все можеш.
Друже, побачимося завтра на панахиді по дону Пабло.
Добре.
До зустрічі.
-На все добре, Мемо. -Бувай.
Люблю тебе.
Скажи вже, до кого ти збираєшся: до Хулії чи до Ісабель?
Вона… любов мого життя.
Значить, до Хулії.
Чи до Ісабель.
Це нестерпно. Розказуйте вже далі.
Хороша думка, Джо.
Я почав працювати в сімейному ресторанчику Ісабель.
Я дуже старався здаватися радісним.
Та все одно…
не міг перестати думати про курорт.
Знов думаєш про курорт?
Колись та доведеться
забути «Лас-Колінас».
Знаю.
Важкувато буде його забути, коли я щодня його бачу.
Твій обід.
Дякую.
Нічого не забула?
А. Так.
Зняла її, щоб помити посуд.
Усе нормально?
Так.
Просто…
Ми з Чедом…
розійшлися.
Ми скасували весілля.
І ще нікому про це не казали.
Мені потрібен час.
Рідні засмутяться, почувши таке.
Вони так раділи, що я стану ґрінґою.
А ти сама як?
Мені гірко, але…
Так буде краще для нас обох.
Тоді поздоровляю!
Дякую.
Саро, тільки братові не розповідай.
Не розкажу. Не бійся.
Я зазвичай шукаю відмазки, а не говорю з ним.
Потім поговоримо.
Що, ключі забула?
Як ти тут опинилася?
Батьки знайшли наші листи,
і тато геть збісився.
Я подзвонила моїй кльовій тітці з Оахаки і…
Я втечу туди й житиму в неї.
Ого.
Як кльово.
Я дуже за тобою скучатиму.
Скучатимеш?
Ні!
Тітка запросила й тебе.
Ми зможемо жити в неї разом!
Не на людях.
На людях ми маємо вдавати звичайних подруг.
Або навдивовижу дружних сестер.
Що скажеш?
Ну, я…
а що мене тут тримає?
У Максімо своє життя.
І відколи я пішла з дому, від мами не було ні слова.
Навряд чи їй є до мене діло.
Отже…
це «так»?
Так! Їдьмо!
Ти таки поїдеш?
А може, ще передумаєш?
Нізащо. Я надто довго був під твоїм каблуком.
Я повернуся в Лос-Анджелес і житиму власним життям.
І де ж ти житимеш власним життям?
У твоїй квартирі в Беверлі-Гіллз.
А на чому ти туди поїдеш?
Даси ключі від своєї машини?
Про мене не турбуйся. Я втратила трьох найцінніших працівників,
та курорт працюватиме так, як і раніше,
бо я сильна, самостійна жінка,
і ніщо не… Святі угодники.
Я помилялася. Усе летить під три чорти.
Піду полежу.
Ого!
Хоч я й вчинив правильно
і зізнався Даян, що кріт – я,
Мемо не міг мені простити
моїх зв'язків з «Espectacular».
Мемо! Привіт.
Давно не бачилися.
Так. Знаю. Я був зайнятий біля басейну. Стільки замовлень!
Приємно було тебе зустріти. Давай якось виберемося, чогось вип'ємо.
«Дорожні пси» знов зберуться разом. Передавай удома привіт, па-па!
Ти в порядку?
Ти мала рацію. Пора мені забути «Лас-Колінас».
Тепер моє місце – в ресторані поруч з тобою і твоєю сім'єю.
От і чудово, бо…
Я поцупила оце, щоб відсвяткувати.
Наливай ще, Бето.
Що мені робити зі своїм життям?
Ти багатенький, білий хлопець – роби що заманеться й де заманеться.
Я хотів поїхати далі від мами, повернутися в Лос-Анджелес,
але вона поруч навіть коли вона не поруч.
Я теж розгублений.
Біля басейну хоч цікаво було, а тепер я застряг у кабінеті.
Там пофліртуєш хіба що з самим собою.
Та й то невдало.
А я скучаю за найліпшим другом.
Але не можу йому простити оборудку з «Espectacular».
-Усе через того козла. -Це точно.
-Так не можна. -Я не знаю, що хочу.
Мене не тішить те, що я хотів.
Я хочу те, чого не хочу.
Вам потрібна пташка.
Пташка?
У Мексиці існує давня традиція канарок, які розказують майбутнє.
Справді? Вони розмовляють?
Ні, це ж тобі не «Вулиця Сезам».
Канарка витягає з колоди картку.
Була одна легендарна канарка, яка ніколи не помилялася.
І щоб її знайти
потрібне було неабияке терпіння.
І удача.
І…
Одна тисяча песо.
Добре. За всіх заплатить Чед.
І де нам цю пташку знайти?
Не ви знайдете пташку, а пташка – вас.
Я нарешті вирішив лишити «Лас-Колінас» у минулому
і поринув у роботу в ресторані.
О, севіче – прекрасний вибір,
та «платинове асорті з морепродуктів» – спецзамовлення, якого нема в меню.
Так, несіть.
Чом би й ні?
Максімо Ґальярдо, постійно працює.
Цього я навчився на попередній роботі.
Коли будете вільні, я б хотів обговорити з вами кілька ідей.
Чудово. З нетерпінням чекаю.
Клас.
Я також поринав у стосунки з Ісабель.
Якби ти могла жити будь-де на світі,
то де б ти жила?
А бачив чарівний будиночок з дахом з очерету й у бугенвіліях
за три квартали звідси?
Там було б ідеально.
Я питаю про цілий світ, а ти обрала…
…три квартали звідси. Так.
А ти?
Я мав би багато будинків.
І якщо ти будеш чемною дівчинкою,
я перевезу той будиночок на свій приватний острів.
Дон Пабло
почав у Мехіко нове життя,
яке відрізнялося від того, до якого він звик.
Сьогодні буде дуже насичений день.
О 10:00 – сніданок.
Об 11:00 читаємо книжки з картинками.
А о 15:30 – дивовижне дитяче свято.
Це аж так необхідно?
Так.
Якщо салат подають після основної страви,
то салатна виделка має бути найдалі зліва від тарілки.
Тату…
Він тільки недавно почав кашу їсти.
Що ти робиш, тату?
Пес отримує те, що хоче.
Збирай друзів
і перестань горланити. Пташку налякаєш.
Привіт!
Чого прийшла?
Ні разу не приходила!
Я хотіла…
тебе провідати.
У тебе останнім часом стільки всього сталося.
Але тепер усе налагодилося,
і ти це переживеш, так?
А чому ти питаєш?
Ти що, помираєш?
Я помираю?
Ні!
Я просто хотіла переконатися, що в тебе все добре.
І в твоєму житті.
З Ісабель.
Так, порядок. Життя чудове. Ісабель чудова. Усе чудово!
Сьогоднішня страва дня підкачала, а решта просто супер!
Є одна таємниця, але я не можу її розповісти!
Ну… тоді покажи її.
А що? Так я не порушу клятву.
Дивись уважно.
Чед!
Чед підстригся? Ого, щось новеньке…
Чед зламав ногу?
Чед пішов стригтись і зламав ногу!
Чед з Хулією розійшлися?
Так.
Ого.
Таки розійшлися.
Але…
мені байдуже.
Я тут щасливий… і отаке тепер моє життя.
Хай так.
Я дуже тебе люблю.
Бувай.
А я точно не помираю?
Це мій кузен Луїс. Він дуже соромиться, тож говоритиму я.
Сьогодні ви отримаєте відповіді на всі свої запитання.
Сьогодні ви отримаєте відповідь лише на одне запитання.
Ставите питання – і пташка витягає для вас картку.
Говорити, що написано на картці, не можна. Це ясно?
Так.
Вітаю, містер Пташко. Я Мемо Реєс.
Ось моє питання: як я можу й далі дружити з Максімо,
якщо він уже не такий, як раніше?
Пташечко, з чого ж почати?
Я так мріяв стати відповідальним за басейн.
Я маю владу, власний кабінет і спав з мамою Чеда…
Не люблю, коли ти про це згадуєш.
Але я не щасливий.
Як мені на цій посаді почуватися щасливим?
Чим мені зайнятися після повернення в Лос-Анджелес?
Пташка повідала правду.
«Правда» не гарантована. Пташка лише задля забави.
Усі домовленості остаточні.
А тепер ми лишаємо вас з вашими таємними відповідями.
Ходімо.
Ну що, розкриємо свої картки?
Давайте.
Я не зрозумів, що там написано.
«Ти ставиш неправильне питання».
-Що там сказано? -«Ти ставиш неправильне питання».
Ну, вибачте. Що там написано?
Та ні. На всіх трьох написано: «Ти ставиш неправильне питання».
І що це означає?
Це означає, що всі картки однакові. Лупе нас нажучила.
А я ж заплатив їй тисячу песо!
А ходімо заберемо гроші
і поділимо їх порівну на трьох.
-Так. -Так.
Так! Стійте. Це ж мої гроші!
Лупе, я вимагаю відповіді!
Лупе?
Слава богу, її тут нема.
А то я такий розлючений.
Е-е…
Дякую, що погодилися мене вислухати.
Я знайшов у Калеті чудове місце… для другої локації.
А нащо мені друга локація?
Для другого ресторану.
А нащо мені другий ресторан?
Щоб було більше грошей!
А нащо мені більше грошей?
Щоб відкрити третій ресторан!
Ви що, не хочете більше ресторанів?
Ми мали «більше» в Сан-Дієґо. І прогоріли. Мені нормально й з одним.
Але я знайомий з Рікардо Вера. Він може інвестувати…
Ні, синку.
Ти й так нав’язав неіснуюче асорті з морепродуктів
двом нашим постійним клієнтам.
Після цього вони до нас не приходили.
Не роби так більше.
Але… ви ж сказали, що я «постійно працюю».
То був не комплімент.
АВТОСТАНЦІЯ
НЕ ЛИШАЙТЕ РЕЧІ БЕЗ НАГЛЯДУ
ЛАСКАВО ПРОСИМО
Невже ми й справді поїдемо?
Саро?! Це ти?
А чого ви тут?
Ви що, продаєте валізи?
Ні. Ми переїжджаємо в Оахаку.
Саро, можна тебе на два слова?
Даруй.
Піду займу чергу.
Не чини так за мамою. Це розіб'є їй серце.
Ні, їй до мене байдуже.
Авжеж, не байдуже.
Вона щовечора плаче у твоїй кімнаті,
питаючись, чи ти колись повернешся додому.
Та в неї серце крається.
А від цього крається моє.
Вона за тобою скучає більше, ніж ти можеш уявити!
Це правда?
Ти йдеш, Саро?
Подбай про маму.
Алло.
Сара з Робертою сідають на автобус до Оахаки!
Знаю, ви не розмовляєте, та якщо не хочеш втратити дочку,
негайно біжи на автостанцію.
Уже біжу, але буду там аж через 15 хвилин.
Даю тобі слово:
я не випущу автобус.
До речі, це я, Естебан.
Дякую.
Я не підведу Нору.
Цвях!
Агов! Тут у шині цвях! Треба замінити автобус!
Доведеться, Беніто.
Ти наражаєш пасажирів на небезпеку.
Я не розумію. Чому твій тато навіть не пробує щось змінити?
Нащо щось міняти, якщо це й так працює?
Тато задоволений. Ми всі задоволені.
Хіба цього не достатньо?
Невже ти не хочеш більшого?
А нащо?
Бо більше – це… більше. От я завжди думаю про своє майбутнє.
Знаю.
Та якщо ти постійно думаєш про майбутнє…
то не живеш тут і зараз.
А це кепсько, бо…
тут стільки всього прикольного.
Так добре, що автобус замінили.
Скоро ми будемо в Оахаці й зможемо робити все, що хочеться!
Що таке?
Я не знаю, чи зможу.
Про що ти?
Не знаю, чи зможу переїхати.
Ти ж знаєш, що я їду. Я мушу.
Знаю!
Хоч що я оберу, попрощаюся з тими, кого люблю.
Я не знаю, що робити.
Саро, я сідаю в автобус.
Якщо ти зі мною не поїдеш, може, ми більше ніколи не побачимося.
Твоя правда.
Це ж безглуздо.
Дурний птах не допоміг би мені вибратися з того жалюгідного кабінету.
Навіть з половиною чайових Максімо
я заробляю менше, ніж коли працював біля басейну.
Виходу нема.
Знаю. Повернення до старого життя в Беверлі-Гіллз мене не ощасливить.
Там же жахливо.
-Що ти сказав? -Ні, що сказав ти?
-Я спитав: «Що ти сказав»? -До цього.
-У Беверлі-Гіллз жахливо. -Ні, до цього.
Він сказав, що це безглуздо.
Ні, між цими двома реченнями.
Максімо віддавав тобі половину своїх чайових?
А, так! Тому я й погодився тебе найняти. Ми уклали угоду.
Максімо пішов на таке заради мене?
Йому ж ті гроші так були потрібні.
Він не змінився. Він той самий Максімо.
А ти сказав, що повернення до старого життя тебе не ощасливить,
але ощасливить мене.
Я знов стану звичайним, але напрочуд вродливим працівником басейну.
Прекрасно. Ви свої проблеми розв’язали.
А що робити мені? Я не можу жити так, як тепер,
і так, як колись…
А поживи так, як іще не жив?
Почни мандрувати, знайди себе.
Або ж можна…
А чом би й не спробувати?
Почну мандрувати, знайду себе.
Так я не робитиму те, що мені кажуть.
Ні мама, ні пташка.
Це стовідсотково придумав я сам.
-Придумав же Мемо. -Хай буде по-його.
Ми що, розв’язали проблеми один одного?
Так.
От тупаки.
Ось твоя половина від їхньої тисячі.
Вона поїхала.
Знаю, знаю.
Усе буде добре, не переймайся.
Вибач за все, що я тобі наговорила. Я не хочу тебе втратити.
Мені так тебе бракувало.
А мені тебе. Не треба було мені тобі все те казати.
То пусте, доню.
Це в минулому. Доню, я більше тебе не відпущу.
Ходімо додому.
Моя красуне.
Максімо?
Привіт.
Як ти?
Ну, я…
Я чув, що ви з Чедом розійшлися.
Сестра розбовкала? Так і знала, що вона не втримає язика за зубами!
Повір, вона не сказала ні слова.
Я мушу знати…
Ви з Чедом розійшлися…
через нас?
Ти серйозно?
Ти питаєш про це зараз?
Так, аякже! Ми на вечоринах відверто поговорили,
а на другий день…
Ні! Ми розійшлися не через тебе.
Розумію, тобі важко це збагнути.
Але ні, в нас з Чедом були свої проблеми.
Ти ж сказала, що він…
Послухай. Я щойно розірвала трирічні стосунки.
А ти зустрічаєшся з моєю подругою, яка, до речі, чудова.
Тому дай мені спокій.
Це моє життя… а не знак долі.
Якщо так, то… чому ти й досі носиш мій браслет?
Оцей?
Це просто браслет.
Привіт.
Можемо їхати?
Даян?
Який сюрприз.
Можна зайти?
Прошу вас.
Як ви добре знаєте, я не вмію визнавати свою неправоту.
Але мені так жаль.
Не треба було зневажати ваші потреби.
Я була егоїстка.
І без вас…
Без вас я з «Лас-Колінасом» не впораюся.
Чи можу я якось повернути свого бізнес-партнера?
Партнера?
Так, партнера.
Я поговорила з містером Вера, й він погодився віддати вам частку в курорті.
Як співвласник,
ви самі зможете визначати, коли й на скільки піти у відпустку.
Звісно, крім щільних днів на свята.
Давно треба було зробити вас співвласником.
Даян, я ж переїхав.
Мені треба подумати.
Він уже подумав.
-І приймає пропозицію. -Віктор.
Ні, тату, послухай, я тішуся, коли ти приїжджаєш.
Але ти ж любиш «Лас-Колінас».
Ти не мусиш вибирати все або нічого. Ми ніде не дінемося.
Ти завжди можеш вернутися.
Та й у нас бувають «щільні дні».
Я з ним згодна.
Мабуть.
Ну, тоді, за моє світле майбутнє в «Лас-Колінасі».
Розійдімося.
Що?
Чому?
Не знаю. Ми ж не хочемо отих банальностей.
Ти Рак, а я Водолій. Ти любиш заходи сонця, а я – світанки.
У вас з Хулією любов.
Отаких банальностей.
Ви не були зі мною чесні
про те, що між вами діється.
Мабуть, тому, що й самі не розуміємо.
І це серйозна перепона, особливо коли зустрічаєшся з іншою.
Не думаєш?
Ісабель, ти мені не байдужа.
Я знаю.
Але тобі ще планувати майбутнє.
А я повертаюся у своє сьогодення.
Мені так прикро.
Чесно. Я ніколи не хотів тебе скривдити.
Іноді треба все розламати, щоб потім відбудувати ще краще.
А до того…
Прощавай, Максімо Ґальярдо.
Г’юґо,
як у тому прислів'ї про двох зайців,
я не міг обрати, за яким побігти, і в результаті втратив обох.
«Лас-Колінас» і «La Marea».
Хулію та Ісабель.
У мене забрали все те хороше, що було в моєму житті.
На щастя, дещо, – а точніше, дехто – от-от повернеться.
Максімо! Максімо Ґальярдо!
Мемо?
Мені так соромно! Гектор розповів мені про чайові.
Я міг би й здогадатися, що ти чиниш так, як треба.
Ти мені простиш?
Тільки якщо більше не покинеш мене.
Я від тебе ніколи не відчеплюся.
А чому ти стоїш при дорозі?
Ісабель від мене пішла, висадила з машини
і, вочевидь, звільнила мене з ресторану.
А Хулія сказала, що ми ніколи не будемо разом.
Схоже, тобі потрібен твій Мемо.
Дуже потрібен.
А тобі потрібен безробітний Максімо з розбитим серцем?
Ще б пак.
За таке я візьмуся.
Сарапе?! Ти повернулася?
Сара розповіла про свій намір переїхати
і про героїчний вчинок Естебана.
І хоч день видався паршивий,
раптом це стало геть неважливо.
Наша сім’я знов була в повному зборі.
Я так тішуся, що ми знов усі разом.
Що я зробив? Прости мені.
Ти чимало всього в цьому домі полагодив,
але возз’єднання нашої сім’ї –
найпрекрасніше, що для мене робили.
Будь тут завжди, а не тільки тоді, коли в нас щось ламається.
Норо, до чого ти хилиш?
Одружімося.
Мені б аби прожити з тобою життя, а більше нічого не треба.
Це означає «так»?
Так!
Поздоровляю!
Життя не завжди приводить туди,
куди ми хочемо.
Але воно знає, як привести нас туди, куди нам треба.
ЗДАЄТЬСЯ В ОРЕНДУ
Г’юґо…
вітаю в моєму першому домі.
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова