Mavis.
Er du okay?
Mavis.
Vågn op.
-Du har jo nøglen. -Afstand, tak.
-Vil du godt bære mundbind herude? -Det er mit hjem.
-Gangen er offentlig. -Fortæl mig ikke, hvad jeg skal gøre!
-Det her skal jeg finde mig i hver aften. -Mavis!
Det er Jason. Jeg kommer ind.
Mavis!
Mavis.
Kan du høre mig? Herregud, sover du?
-Mavis... -Jeg er ikke parat til at blive glemt.
Det er mig. Jason. Jeg er ikke...
Det er bare mig.
Var der nogen, der bad dig om at komme?
Ja. Du ved godt hvem.
Undskyld, Jason.
-Lad mig finde noget til det der. -Nej, det er ikke et dybt sår.
Jeg ved ikke, hvad der sker med mig.
Er der nogen, du kan ringe til? Et familiemedlem...
De er i lockdown i Seattle. De kan ikke, selv om de gerne ville.
Der må da være nogen.
TAK FORDI I STADIG GØR JERES ARBEJDE
-Jeg er ikke fem år. -Vi skal da gøre noget.
Hvorfor lugter det af karneval?
Naboen gav mig nogle popcorn. Jeg åbnede vinduet for at...
Det kan man også gøre. Popcorn er overvurderet.
Hvad mener du med det?
-De lugter meget bedre, end de smager. -Okay.
-Lyle er tilbage. -Allerede?
Hej med jer.
Jeg har frosne, tørrede frugter samt grøntsager. Der er mere.
-Hvordan gik det? -Fint. Jeg bestilte via mobilen.
En fyr med mundbind og handsker kom ud og lagde det i bagagerummet.
Det var det.
Der findes andet, der lugter bedre, end det smager. Pølser fra en pølsevogn.
Helt enig.
-Hvorfor griner du? -Ikke for noget.
Jeg kom i tanke om Lyles pølse-uheld sidste efterår.
Har du ikke hørt om det? Historien om pølsevognen.
-Hvad skete der? -Det sjoveste, der nogensinde er sket.
-Skal vi høre det? -Sidste efterår var vi nede i byen.
Der var et marked. Vi skulle til at gå, da vi opdagede duften af pølser.
-Duften er bedre end smagen. -Enig!
-Men han ville have en. -Selvfølgelig.
Men sælgeren havde ingen byttepenge.
Han bad os holde vagt, mens han gik hen og hentede byttepenge.
Han gik, og vi ventede.
Vi ventede og ventede, indtil min bror...
Jeg læner mig op ad vognen og kommer til at ramme bremsen.
-Åh nej. -Lige præcis. Pludselig ruller vognen.
Pølserne ruller.
Den kørte hurtigt nedad og igennem et kryds.
-Alt foregik i slow motion. -Vi løb efter og skreg: "Nej!"
-Vognen rammer kantstenen og... -Det er løgn.
Lige et øjeblik. Er det kagen?
-Den var den, jeg fik. -Er den glutenfri?
Jeg klarer mig.
-Den flyvende pølsevogn... -Nå ja.
Den vælter over et stakit. Gæt, hvad der er på den anden side?
-En hundepark. -Der var kaos. Pølser overalt.
-Hundredvis af hunde, som gik amok. -Hundeejerne havde ikke en chance.
Jeg købte så mange pølser den dag uden at spise en eneste.
Det er min. Vil du tage den for mig?
Mo... Moniques telefon?
-Det er en gammel ven. Mavis. -Okay.
-Jeg tager den. -Lige et øjeblik.
-Så dum. -Hvad har du gang i?
Hej.
-Happy birthday to... -Stop med det der.
Stop med at synge, inden hele huset brænder ned.
-Hjælp mig. Vi ønsker alle det samme. -Sådan.
-Uhm, grynet. -De havde ikke andet.
Tak begge to. Det var lækkert.
-Tak, fordi I kom. Gav afkald på alt. -Vi har ikke et liv.
Det behøvede I ikke, men jeg er glad for, at I gjorde det.
Uden jer lå jeg sikkert på sygehuset med åndenød lige nu.
-Det lyder meget negativt. -Og jeg ved, jeres mor er her.
Så jeg siger bare: "Tillykke med fødselsdagen til mig."
Må vores familie være velsignet.
-Amen. -Skål.
Jeg tænker på at tage ind til byen et par dage.
Min ven i Queens har brug for hjælp. Jeg er forsigtig og husker mundbind.
-Hvem er det? -Mavis. Vi har delt lejlighed sammen.
Du forlader aldrig huset, og nu tager du ind til epicenteret.
-Jeg har lovet det. -Det er lige meget.
-Det gælder liv eller død. -Som alt andet. Som her hos os.
-Vi spiller mest yatzy og drikker. -Det er ikke din beslutning.
Hvis du bliver smittet, tager du det med her hjem til vores lille boble.
Jeg synes ikke, du kan være bekendt at tage afsted.
Det synes jeg ikke.
Okay. Far, du har ikke sagt noget.
Du er min egen lille hjælper. Du er mit håb. Er du med?
Du var betydningsfuld for hende, og det er du også for mig.
Jeg har brug for dig her.
Vil du ikke blive hos os?
Godmorgen. Jeg ville bare sig hej, inden du smutter.
Du havde bestemt dig, inden du sagde noget. Jeg kender dig.
Hvis en idiot nyser på dig eller kommer i nærheden af dig...
-Så ska jeg i isolation. -I to uger.
Jeg gør alt for at undgå det.
Far skal nok klare sig. Du behøver ikke skrive en seddel.
Jeg skriver ikke en seddel.
Nogle gange glemmer jeg, hvor betænksom du er.
Nu skal jeg.
Hvem har lukket dig ind? Du ser ikke ud til at have varer med.
Jeg er en af Mavis' venner. Hvorfor?
Jeg bor her og vil gerne vide, hvem der kommer her. Især hvis du...
-To meter, tak. -Du bestemmer ikke over mig!
Det gør jeg heller ikke.
BRUG MUNDBIND
Idioter hele bundtet.
-Du kom. -Ja, selv om det er idiotisk.
-Du kan ikke se det, men jeg smiler. -Det gør jeg også.
-Vil du... -Er du sikker?
Jeg er sikker, hvis du er det.
Godt at se dig. Det man nu kan se.
Lige over. Jeg har virkelig brug for et toilet.
-Selvfølgelig. -Jeg turde ikke bruge de offentlige.
-Det er lige rundt om hjørnet. -Jeg har spritservietter.
Jeg stoler på dig.
-Jeg håbede, du stadig brugte det. -Meget lidt.
Hvis bare jeg kunne se dig sådan rigtigt.
Jeg har ikke været uden for en dør i månedsvis.
-Heller ikke for at handle? -Jeg får alt leveret.
Det samme her. Ingen læger eller håndværkere.
Viceværten har været her en gang, men han var meget forsigtig.
-Jeg stoler på dig. -Jeg stoler også på dig.
-Skal vi tage dem af? -Lad os gøre det.
Kan vi...
-Undskyld. Jeg har ikke rørt nogen længe. -Det føles næsten normalt.
-Det er så vigtigt. -Ja, det er.
Kan vi kramme igen?
Se nu her.
-Hold nu op. -Hvad er der?
Nåh ja. Rutsjebanen. Kan du huske den?
Om jeg kan. Jeg troede, jeg skulle kaste op.
-Vil du beholde det? -Må jeg?
Naturligvis.
Det er den lille dreng, der bor ovenpå.
Jeg tror, jeg så ham. Han så syg ud.
-Børn kan ikke få det, vel? -Oftest får de det ikke, men de kan godt.
-Undskyld. Skulle jeg have nævnt ham? -Nej. Det skal nok gå.
Helt sikkert.
Hejsa.
-Tak, fordi du er kommet. -Du reddede mit liv.
-Det er mange år siden. -Jeg havde det virkelig dårligt.
Jeg havde givet op. Jeg havde udvalgt en dag.
Da du satte mig af på sygehuset, ville jeg bare kvæle dig.
-Jeg tror, du gjorde et forsøg. -Men så fik jeg hjælp.
Jeg lærte at håndtere det. Jeg fik at vide, hvad jeg led af.
Derfor mente jeg det, da jeg sagde, at jeg altid vil være der for dig.
Jeg havde bare ikke forestillet mig, at du ville få brug for min hjælp.
Fortæl mig, hvad der foregår.
Jeg har mareridt.
-Det lyder tåbeligt, ikke? -Jeg sagde ikke noget.
Jeg er ikke seks år. Jeg kan håndtere mareridtene. Tro ikke, at...
Tag dig ikke af, hvad jeg tror. Fortæl nu bare.
Oftest foregår de her eller et andet velkendt sted.
De er som de andre drømme. Som om, jeg ser mig selv udefra.
Jeg kan bevæge mig, men en anden styrer mine valg.
Jeg går steder, som jeg ikke burde.
Jeg kan som sagt godt håndtere dem, men jeg har fået problemer med at vågne.
-Hvad mener du? -Jeg vågner ikke.
Mit indre ur
eller lyde, som skal vække mig. Der er intet, der vækker mig.
Jeg sætter alarmer. Otte af dem. Intet virker.
Jeg niver mig selv. Kradser mig selv, til jeg bløder.
En gang drømte jeg i flere dage.
Jeg gik, indtil jeg kom til en klippekant.
Det var faktisk ret... smukt.
Men så...
Så får jeg den her dårlige fornemmelse. Jeg ved, at han er der.
-Hvem? -Ham. Ham, der står bag det hele.
Man kan fornemme, at han er der.
Til sidst føler jeg bare, at det hele er noget lort, og nu hopper jeg.
"Jeg drømmer bare. Jeg ved, at det ikke er ægte."
Jeg hopper og falder.
Jeg får en kæmpestor klump i maven. Jorden nærmer sig under mig.
-På det tidspunkt burde man... -...vågne.
Men det gjorde jeg ikke. I stedet landede jeg på klipperne.
Jeg kan føle, at min krop er helt smadret.
Og jeg vågner stadig ikke.
Jeg ligger der i flere timer.
Når jeg endelig vågner... så er jeg i live igen.
Jeg har det fint.
Men så alligevel ikke, for jeg har mistet kontrollen.
Jeg mister klienter og venner.
Pandemien har bare gjort det hele endnu værre,
for selv når det lykkes mig at vågne, så lever jeg stadig i et mareridt.
Det gør vi alle.
Når du sidder fast i et mareridt, er du så sulten eller træt?
Nej, det er sådan, jeg ved, at jeg drømmer.
-Jeg kan ikke sove. -Fordi du allerede sover.
Ja, jeg har forsøgt.
Jeg tænkte, det kunne være en måde at komme ud af mareridtet.
Jeg tænkte, jeg kunne dø på den måde. Ved at falde i søvn i drømmen.
Det lød som en god løsning.
-Kan du følge mig? -Ja.
Men det er det ikke.
Det spille ingen rolle. Snart kommer dagen, hvor jeg ikke vågner.
-Sig ikke sådan noget. -Jo. Det sagde han til mig.
I nat kom han tættere på end nogensinde. Han sagde, at tiden er nær.
Han sagde, at jeg snart forsvinder.
Og det var ikke det hele. Jeg vil blive glemt for altid.
-Skal jeg sove her? -Det er her, der er mest plads.
-Jeg kan holde mig vågen sammen med dig. -Nej. Jeg skal sove.
-Er du ikke... -Fuldstændig skrækslagen? Hver nat.
Måske er jeg heldig. Det sker ikke hver nat.
Hvis jeg ikke får søvn, bliver jeg skør og irriteret og ender med at falde om.
Så lægger jeg mig ved siden af dig.
Måske tisser jeg, eller jeg begynder at bløde.
Det er jeg ligeglad med. Bare du ved, at du ikke er alene.
Dig først.
Det burde ikke tage lang tid.
Kom, min lille ven. Alt er fint. Jeg er lige bag dig.
-Mor? -Jeg er lige her, skat.
-Her er smukt, ikke? -Virkelig smukt.
Er du sikker på, du ved, hvor...
-Mor? -Jeg er her. Vær ikke bekymret.
Hvor er du? Jeg kan ikke se dig.
Jeg er herude.
Mor? Hvordan gør du det? Det lyder, som om du er lige her.
Jeg er ikke din mor.
Gør mig ikke fortræd.
For fanden. Åh gud. Lyle.
Hej. Beklager, men jeg troede, du var oppe...
-Intet problem. -Hvor er dit mundbind?
Vi bruger ikke mundbind. Hun har været lige så forsigtig som os.
Far har fået feber.
-Hvad siger du? -I går aftes.
-For fanden da. -Ja.
-Hvor høj er hans feber? -Ret høj. Niogtredive grader.
Men hvordan...
Han har fået en virus. Forhåbentlig er det ikke det, du ved.
Jeg er bange. Hvad var det?
Beklager, der er nogen, der har brug for hjælp. Sig til far, at...
For fanden!
Mavis!
Mavis.
Sådan lyder hans stemme.
Han siger, han er glad for at møde dig.
-Hej. -Endelig.
-Har far det godt? -Han er sur.
-Men det er fordi... -Han er ikke syg?
Syg? Nej.
Jeg skulle bare lige høre.
Han laver stadig den der lyd, når han trækker vejret.
Men det er noget helt andet. Hvordan går det hos jer?
Det er kompliceret.
Det kan du fortælle om senere. Ville bare sikre mig, at du er i live.
-Vær forsigtig, Mo. -Det skal jeg nok være. Det lover jeg.
-Okay. Vi ses senere. Farvel. -Farvel.
Det er okay. Du er vågen.
Jeg er her hos dig.
Tak.
Du ser i hvert fald ud til at have det godt.
Er der kun gået en nat?
Hvor lang tid gik der i drømmen?
Jeg vil ikke tale om det.
Det er ikke for at gøre det værre, men...
-For fanden. -Ja, det er ikke godt.
Jeg anede ikke, at nogen i bygningen var smittet.
-Nej, det er klart. -Hvad betyder det for dig?
Jeg skulle sikkert i isolation, når jeg kom tilbage alligevel.
-Jeg skulle ikke have ringet. -Det er fint.
-Sov du godt? -Nogenlunde.
-Holdt jeg dig vågen? -Nej.
Drømte du?
-Åh gud. -Jeg har det fint.
Jeg får ofte mareridt, når jeg bliver skræmt.
-Og jeg skræmte dig. -Det gjorde du helt bestemt.
-Det betyder ikke noget. -Okay.
-Vi har arbejde, der skal gøres. -Har vi?
Jeg har lavet en liste over læger, som stiller diagnoser over mobilen.
Stop.
-Lad som om, du tror på mig. -Hvad mener du?
Lad som om, du virkelig tror på mig, når jeg siger, hvad det her er for noget.
Okay? Hvordan vil du så hjælpe mig?
Kan du beskrive den person, som du ser i dine drømme?
-Hvor lægger vi det op? -På Reddit og Hidemind.
Hvis det her er virkeligt, er der måske andre, der oplever det samme.
Vil du se den?
-Du ved, hvad det her er, ikke? -Nej. Hvad er det?
-En pestlæge? -Ja.
De havde blomster og urter i næbbet, så de ikke kun lugte de rådne kroppe.
Den stopper lige nedenfor.
-Hvad sker der? -Fru Slaters lille dreng...
De bar ham ud og lagde et lagen over ham. Som om, de slet ikke havde travlt.
De sagde, at børn normalt ikke bliver smittet.
Er du okay, Crystal?
Vi har ekstra mundbind. Vil du have et?
Mor.
Er du bange?
Læg dig her, min lille ven.
-Hvad er du bange for? -At glemme.
-Har du glemt, hvad du er bange for? -Nej.
Det er det, jeg er bange for. At jeg glemmer.
Jeg bliver nødt til at huske alt, hvad der sker.
-Er du nødt til det? -Ja.
Men det gør jeg ikke. Det kan jeg ikke. Jeg kan ikke huske bedstes ansigt.
-Savner du hende? -Ja.
Jeg forsøgte at se hende for mig.
Jeg er med, men prøv at se der.
Der er hun. Der er bedste.
Fotoene hjælper os med at huske.
Vil du glemme mit ansigt, når jeg dør?
Du skal ingen steder. Du har et langt liv foran dig.
Her er der ingen, der kan gøre dig noget.
Hvad med ham der?
Nåh, ham.
Det gør du ikke.
Stop! Stop.
Hallo!
Er der nogen? Hjælp!
Stands nu! Stands.
Stands.
Jeg kan hjælpe dig med at vågne.
Mavis.
Mavis. Vågn op.
Mavis.
Undskyld.
Er du okay?
-Hvad er klokken? -Halv tre.
Fandens.
Det sker også for mig, Mavis.
Jeg så ham. To nætter i træk.
-Det er min skyld det hele. -Det tror jeg ikke på.
-Jeg har set på svar på vores indlæg. -Har folk svaret?
Ja, men de fleste svar er, hvad man kan forvente sig af svar på nettet.
Intet brugbart?
Jeg har booket tid til et videoopkald med en dæmonekspert.
Det starter vi med.
-Hvad laver I? -Hej med jer.
Hey! Ud med jer.
Beklager. I må være...
-Monique. -Mavis. Hej.
Hej.
Stop nu. Herregud.
Jeg hedder Wendy. Sådan her er min hverdag for tiden.
Intet problem.
Hvis vi begynder at tale om mørke emner, kan vi så bevare et muntert tonefald?
-Helt sikkert. -Absolut.
Jeg har læst dit indlæg.
-Mit virusprogram blokerer for billedet. -Jeg har det lige her.
Du skrev, at han ikke ligner en pestlæge et hundred procent.
-Læg den væk. -Men der findes mange billeder...
Nej, ikke som den der.
Hvis du lægger billedet op, sår du et frø, og du kommer til at sprede rædsel.
Senere spirer frøet. Det er sådan, han gør det.
-Quentin slår mig. -Jeg er tørstig.
Så skidt da. Nu er der skærmtid!
Slet dit indlæg og brænd tegningen, ellers stopper samtalen.
Nu?
Du siger, det er sådan, han gør det.
-Har vi at gøre med en slags... -En dæmon.
Jeg har desværre ikke et bedre ord for det.
Jeg forstår jer. Jeg troede ikke på det her i begyndelsen.
Specielt når det gælder ikke-publicerede myter som denne.
Folk tror ikke på det, og de tør slet ikke at tale om det.
-De vil ikke engang sige hans navn. -Har han et navn?
FORKYNDEREN
Hvorfor lige det ord?
Sådan har det været i generationer. Der findes også andre navne.
Han er et dårligt tegn, ikke? Hvis man har været syg, og man ser det...
Måske, men jeg tror nu snarere, at hvis man ser ham,
så er det tegn på noget større. Noget, der er endnu værre.
-Fantastisk. -Hvorfor ser han sådan ud?
Han vælger selv sit udseende. Det morer ham.
Jeg tror, han er tilhænger af pandemien.
Vi er i isolation. Det kan han lide. Det er sådan, han arbejder.
-Hvordan da? -Han kravler ind i vores hjerne.
Alt er i princippet dårligt ved ham.
Er han først inde i hovedet på os, slipper man aldrig af med ham.
Han overtager ens drømme. Spiller alle roller i ens drøm.
Vil man folk noget ondt, er verden et perfekt sted lige nu.
Når han kravler ind i hjernen på en. Hvad sker der så?
Han nedbryder dig. Knækker din viljestyrke. Kravler dybere ind.
Indtil han er stærk nok til at overtage din krop og sjæl.
-Har han sagt det? -Det er sandt, er det ikke?
Hvad mener han med at "overtage"? Slår han folk ihjel?
Svært at sige. Der findes ingen lig. Ingen, der leder efter dem.
-Det er, som om man ikke har eksisteret. -Det, du siger er...
Alle spor, alle papirer, folks minder om dig
og alt det, du har udrettet. Alt forsvinder.
Det er som om, du aldrig har eksisteret. Det lyder frygteligt. Jeg ved det.
Hvordan ved du alt det her?
Dem, jeg har talt med, har fundet spor af mennesker, som ikke har eksisteret.
Når han overtager folk, går det ikke altid helt efter planen.
Der kan være små spor tilbage. Ting som billeder.
Jeg har helt sikkert talt med nogen som jer, der har set ham.
Men jeg husker dem ikke længere. Kan I følge mig?
Hvorfor er du her stadig? Udsætter du ikke dig selv for fare?
Dig og dine børn.
-Jo. -Har du ikke overvejet det?
Med min viden må jeg gøre noget, så han ikke ødelægger for meget.
-Ellers har mine børn intet at leve for. -Men hvad skal vi gøre?
Det, I gør nu. Så folk glemmer ham. Det er sådan, dårlige idéer dør.
Men hvad skal vi gøre?
-Jeg ved det ikke. -Hvordan har du tænkt dig at hjælpe?
Jeg kan ikke hjælpe jer. Jeg forsøger at hjælpe alle andre.
Det er ikke bare noget, der forsvinder. Man kan holde det på afstand, indtil...
-Hej med jer. -Mener du det alvorligt?
-Tænk lige på dit tonefald. -Jeg skider på mit tonefald!
-Du tror på hende. -Det var præcis det, han sagde.
Han sagde, at han ville gøre mig tom indeni. Det har han gjort.
Hvis det lykkedes ham at gøre det så hurtigt efter et par mareridt,
er jeg sikkert meget nem at glemme.
Det synes jeg ikke. Jeg har forsøgt.
Hvis hun har ret, så er der jo noget om det, du siger.
Nogen har plantet frøet.
Det er det, jeg tænker på hele tiden.
Tågen i mit hoved. De tomme huller. Jeg kan ikke...
Ved du, hvad jeg tror?
Jeg tror, der har været nogen her.
Nogle gang kan jeg dufte noget.
Der er ligesom en duft. Det dufter af nogen.
Jeg tror, der har været nogen her. Jeg tror...
Vent lige. Jeg tror, jeg har et billede.
Det er, ligesom hun sagde. De efterlader noget.
Da jeg fik mine billeder fremkaldt, fandt jeg dette.
Det har jeg ikke taget.
Jeg undrede mig over, hvor det kom fra, men jeg havde meget andet at tænke på.
-Kender du ham? -Nej.
Det er dit værelse. Har du aldrig set ham før?
Nej, og jeg lader aldrig nogen anden bruge mit kamera.
Kig på hans øjne.
Kan du se, hvordan han kigger på mig?
Jeg havde en i mit liv.
Han elskede mig, og jeg elskede vist også ham.
Hvor er han nu?
Han er forsvundet.
Ingen steder.
Han har aldrig eksisteret.
Det er så ondskabsfuldt.
TIL MAVIS
-Hvad laver du her? -Hvor skulle jeg ellers tage hen?
Du har været udsat for smitte. Drengen var i samme bygning.
Ja, men det betyder ikke... Jeg havde ikke andre steder at tage hen.
Vi har talt om det. Du kan få værelset længst væk fra os andre.
Brug gæstebadeværelset, og gør rent efter dig.
Jeg er med.
Det er fint. Jeg...
-Tak. -Sæt dig ned.
Vi skal alligevel desinficere alt, så du kan lige så godt spise med.
Du er sikkert sulten.
Fik du gjort det, du skulle?
Nej.
Tværtimod.
Jeg forlod hende, mens hun havde det allerværst.
-Jeg kunne ikke... -Mo, dit mundbind...
Åh gud. Undskyld. Jeg ved ikke, hvor det...
Nej. Hvad fanden?
Stop. Jeg skal nok gå. Stop nu!
Jeg skal nok gå af mig selv. Hvad har du gang i?
Få hende derop! Nu!
Er du bange?
Luk mig ud!
Kom nu.
Hjælp mig.
Der er ingen fare.
Hvordan er du endt her?
Jeg er ikke helt forsvundet endnu.
Og jeg kunne se ham. Manden med fuglehovedet.
Han ville også have fat i mig.
Men jeg fik de bakterier, som kun de voksne kan få.
De tog mig først.
Hvad vil du med mig?
Hende, du talte med, tager fejl.
Der findes en måde at stoppe ham på.
Vis mig, hvor du sover.
Du ved, hvad du skal gøre, ikke?
Det tror jeg.
Han kommer.
Stå helt stille.
Han er ikke ude efter dig.
-Vi må gøre noget. -Det kan vi ikke. Vi er med i drømmen.
-Er de ikke det? -Nej, det sker i virkeligheden.
Han er blevet stærk nok til at overtage dem.
Jeg vil ikke se det.
-Mavis! -Stop. Du kan ikke gøre noget.
Vågn op!
Vågn op. Vågn nu op.
Hey! Du må ikke være her.
-Hvem er du? -Og hvem er du?
Jeg hedder Jason. Jeg er vicevært her i bygningen.
Hvad?
Lejligheden er ikke udlejet, og du kan ikke være her.
For helvede da. Har du drukket for meget?
Jeg vil ikke have, at politiet kommer. Det vil du sikkert heller ikke.
Ring til nogen, som kan hjælpe dig og forsvind.
For fanden da.
-Ja... -Hvor har du været?
Vi har sgu ledt overalt og ringet til alle.
-Jeg er i byen. -Hvad?
Hvordan kom du... Din bil er stadig her. Vi har været urolige.
Jeg ved det. Det er helt vildt. Jeg vågnede op i en fremmed lejlighed.
Jeg kan ikke huske, hvad der er sket, eller hvordan jeg kom herhen.
Du tager ikke din medicin.
Ja, men det her er noget andet.
Jeg henter dig efter arbejde. Send adressen.
-Fryser du ikke? -Det har jeg slet ikke tænkt på.
-Har du stadigvæk mareridt? -Jeg...
-Du sagde, du havde talt med nogen. -Glem det.
En dæmonekspert. Hvad fanden sker der?
Jeg sagde, glem det.
Det føles som om, jeg altid har været bekymret for dig.
Undskyld.
Tager du stadig din læreruddannelse, når tingene bliver bedre.
Måske. Det ved jeg ikke.
Gør det. Udsæt det ikke. Udsæt ikke noget mere.
-Og pas på far. -Hvorfor taler du sådan?
-Det er ikke, som du tror. -Jeg kan ikke lide det.
Bare forsøg at overleve de her mørke tider.
Det bliver måske værre, før det bliver bedre.
Du ved, hvad du skal gøre, ikke?
Hvem er du?
Mavis...
Vær sød.
Jeg har en familie. De har brug for mig.
Du har ingen familie.
Du er aldrig blevet født.
Præcis som du altid har villet have det.
Du havde ret. Det er bedre sådan her.
Jeg håbede, du var dig selv her.
-Det er godt at se dig. -Jeg er også glad for at se dig.
Må jeg komme ind?
Du gjorde det.
-Hvad hedder du? -Edward.
Jeg hedder Monique. Kald mig Mo.
-Tak, Edward. -Det var så lidt, Mo.
Vil du vågne op?
-Kan jeg det? -Ja.
Men ikke her. Jeg skal vise dig hvor.
Kom med mig.
Gå så.
-Hvad sker der så nu? -Bare luk dine øjne.
Hvor går du hen?
Jeg forsvinder måske bare.
Jeg vil aldrig glemme dig.
Far, skynd dig! Hun er vågnet.
Undskyld, men det er ikke helt normalt at sove i tre dage.
-De ville ikke tage imod dig. -De havde ikke plads på hospitalet.
Til sidst sendte de en læge herud.
Han havde en beskyttelsesdragt på. Det var helt vildt.
Han gav dig væske og tog nogle hurtigtest.
-Hvor er vores masker? -Vi er alle blevet testet.
-Og vi er... -...ikke smittet.
Alle tre.
-Hej. Det er de frosne varer. -Jeg tager dem.
-Vi behøver ikke desinficere jordbærrene. -Jeg kan ikke tale her.
-Lyle har ret. Desinficer ikke alt. -Okay.
Undskyld. Jeg er næsten kommet væk fra larmen.
Et sekund mere. Undskyld.
Helt okay.
-Det var bedre. -Så tre nætter?
-Tre rolige nætter med normale drømme. -Fantastisk.
Da jeg vågnede første morgen og indså, jeg ikke længere var fanget i en drøm...
Jeg kan slet ikke... Jeg græd. Jeg var så lettet.
-Har du det godt nu? -Det føles stadig lidt mærkeligt.
Det føles som om, jeg har mange...
...huller i hukommelsen.
Du ved stadig ikke, hvem der præsenterede dig for ham.
Nej.
-Du skrev, du fandt spor efter nogen. -Ja, måske.
-Kan du se det her? -Ja, hold det stille.
Jeg ved, det er mig her til venstre. Jeg kender ikke den anden pige.
Jeg kan ikke huske, jeg har været der.
Jeg ryddede op i tasken i sidste uge, så det kom måske i den, mens jeg var væk.
-Gem det. Der kan have været nogen. -Jeg vil ikke tænke på det.
Der er noget galt med dig. Jeg troede, du ville blive glad.
Jeg undrer mig bare over, hvordan du vidste, hvad du skulle gøre.
-Hvem fortalte dig det? -En dreng.
En engel. Jeg ved, hvordan det lyder.
Han sagde, hvad jeg skulle gøre. Han fik mig ud.
-Ud af hvad? -Ud af drømmen.
-Men han er alle personer i drømmene. -Det her var anderledes.
-Hvordan? -Han reddede mig.
Drømmene og alle i dem er et værktøj, han bruger for at komme tæt på...
Stop!
Jeg er ikke klar til at...
Vær sød at hjælpe mig!
Hallo? Kan du høre mig.
Jeres naboer hørte noget larm. Lyden kom herfra. Ved du noget om det?
-Hvad hedder du? -Lyle Cartwright.
-Bor du her? -Jeg er vokset op her.
Men jeg er kun tilbage for en tid.
-Hvem bor her ellers? -Min far.
Han er her ikke nu. Han er på hospitalet. Han blev syg i sidste uge.
-Har du nogle søskende? -Nej, det har jeg ikke. Der er kun mig.
-Bliver din far okay igen? -Ja.
Han behøver ikke længere respiratoren. Han kommer hjem i morgen.
-Godt at høre. Hav en dejlig dag. -I lige måde.
-Du klarede det. -Hvad?
Du sagde, du aldrig ville komme ud af respiratoren og komme hjem.
-Men nu er du her. -Ja, her er jeg.
Er du ikke glad?
Jeg ville måske være det, hvis den verden, jeg kom tilbage til, ikke var så...
-En ting ad gangen. -Det hele er så ødelagt.
-Der er så meget tomhed.
Det bliver bedre. Restriktionerne ophæves.
Det er ikke bare det. Vi har en skygge over os.
Du kan lade, som om du ikke føler det, men det gør du.
Alle føler det. Og det bliver snart endnu værre.
Vi må bevare håbet. Det er sådan, vi gør.
-Er det? -Ja.
-Du lyder som din mor. -Godt.
Jeg går i seng.
Kan du klare det selv?
Tekster af: Betina Krogh Nielsen www.junefirst.tv