СЕРІАЛ NETFLIX
Картопля!
ВАМПІР
Картопля!
Картопелька!
Мамо, поквапся.
Уже накладаю. Відійди від дверей.
Не дражни його.
Буль…
Бульбу давайте!
Мамо.
Несу.
Відкривай.
Тадю. Мундири з кропом.
Мундир — це військовий одяг.
Картопля з кропом.
Кріп — це лайно.
Я — не кропофіл.
Я так старалася. Що мені з ним робити?
Викинь його.
-Прошу. -Дай сюди!
Мало!
Поклала все, що було. Нема більше.
Ти з'їла!
Спробувала тільки, щоб знати, чи досолила.
Тадеку, ні!
Дерунів хочу.
Коли будуть готові?
-Камінь! -Ножиці!
Дідь… Добре.
Один, два, три!
-Камінь! -Ножиці!
Дідько, що не так?
Добре, ще раз.
-Один, два, три, ножиці! -Камінь!
Трясця.
-Може, досить? -О ні.
Доміно ніколи не здається.
Згоден лише з бідністю.
-Один, два, три, ножиці -Камінь!
Шахраюєш!
Це ти граєш, як невдаха. Постійно ножиці показуєш.
Якщо в лото постійно вибирати ті самі номери,
то зрештою виграєш.
Так само й тут.
-Один, два, три, ножиці! -Камінь!
І що це за байдикування? За що я вам плачу?
Мені — ні за що.
Шефе, згадав про зарплатню…
У папір-ножиці граємо? Один, два…
Повірити не можу, клієнт! Доміно, у туалет.
Хтось може твоєї морди злякатися.
Дідько, так і знав, що щойно шеф сходить у туалет, хтось постукає.
Вітаю, можна?
Звісно. Ремонт чи вигнання демонів?
Певно, друге.
Не дають заробити.
Але нічого, сідай і розказуй, що сталося.
Поліція каже, що це нещасний випадок, бо вони в забобони не вірять.
Хлопче, за двісті злотих я повірю в будь-що.
Але як треба рахунок, то трохи дорожче буде.
Ні. Рахунок не потрібен.
Розповім від початку.
Мій батько не завжди був таким.
Ще кілька років тому
він виглядав і мислив, як більшість чоловіків його віку.
Зачекайте на тата.
ПОКИНУТІ ДІТИ
Просто звичайний тато.
Мій батько завжди любив картоплю.
Це…
У будь-якому вигляді.
Товчена, тушена, скибками, пюре, смажена, деруни, у мундирах.
Не так докладно, бо я зголоднів.
Добре, до справи.
Спочатку ніхто не звертав на це уваги.
-Дякую. -Яке «дякую»?
Подзьобав і вже «дякую».
Знову якоїсь гидоти наївся.
Наївся просто.
Крім того, шашлик — не гидота.
Котлету доїж. Картоплю можеш лишити.
Терезо! Не блюзни.
Ми не викидатимемо картоплю. Віддай мені, як цей невдаха не хоче.
Я теж уже не можу.
З часом картопляна одержимість мого батька почала посилюватися.
Кожна страва мала бути з неї.
На сніданок, на обід, на вечерю.
І навіть на десерт
він вимагав подавати картоплю.
Потім — ще гірше: мій батько почав змінюватися.
Він набрав вагу.
А його шкіра потемнішала.
Наприкінці серпня його звільнили,
бо під час обіду в їдальні він накинувся на керівника,
у якого на тарілці начебто було більше дерунів.
Відтоді весь свій вільний час, а було в нього 30 годин на добу,
він почав проводити перед телевізором,
поглинаючи щораз більші обсяги бульби.
Ми боялися його.
Ой як боялися.
А старий сказав зробити запаси.
І пожирав.
Одного разу я прийшов додому,
а брат лежав біля його крісла.
Він був мертвий.
А той покидьок спокійно сидів у кріслі
і дивився вікторину.
Пане Петре, який фільм, згідно з рейтингом IMDb,
став найгіршим фільмом у світі?
-«Катинь». -Досить близько.
Поліція стверджувала, що брат вдавився картоплею,
і визнала це нещасним випадком.
Минуло кілька місяців.
З часом я теж прийняв цю версію як правдиву, але вчора
він знову це зробив.
Цього разу він убив мою матір.
Я сказав, що в старого щось вселилося.
Поліцейський посміявся, що я вірю в забобони, і написав:
«Нещасний випадок».
Остання надія — це екзорцист.
Пішов би до священика, але грошей не друкую.
Добре зробив, що прийшов із цим до нас.
Але попереджаю,
якщо твій старий перетворився на те, що я думаю,
горе всім нам.
Ми — на місці.
Оцей будинок.
Марчінеку, візьми туалетний папір, як стане страшно.
А ти веди нас додому.
Оце й усе, що ви можете запропонувати?
А чого ти чекав за дві сотні?
Якщо виявиться, що я мав рацію,
то навіть туалетний папір не допоможе.
За мною. Ти — уперед.
-Шефе, вам це не здається трохи дивним? -Що?
Якщо комусь у руку покласти якесь лайно, то нічого не станеться.
Але якщо в ту руку накласти лайна,
то можуть і по морді дати.
Ці двері.
То чого стоїш, як свиня на пероні?
-То не бійня. Заходь усередину. -О ні.
Я туди не піду.
Це щось — уже не мій батько.
Це щось — уже більше не людина.
Сцикун.
І чого він хоче?
На перший погляд усе виглядає нормально.
Як після традиційної вечірки вдома.
Бачив би він мою хату після мого 18-річчя.
Відчуваю, що це легка справа.
Тихо, Марчінеку.
Чиста квартира ще не означає, що все гаразд.
Вітаю, пане господарю!
Гості прийшли!
Перевірмо кімнату.
Він спить.
-Або здох. -Або причаївся, як жаба.
Обережно. Не підходь близько.
Боже. Ви колись таке бачили?
Бачив. На наступний день після акції в шашличці.
Але в тих не було паростків.
Круто, він навіть не дихає.
Смажена картопля! Виплюнь, бо вб'ю.
Не вмію так на замовлення.
Ах ти!
Марчінеку, тікаймо!
Усе гірше, ніж я думав.
-Як це? -Не так погано, але думав, що буде чудово.
На жаль, у мене немає хороших новин.
Твій батько — вампюр.
Як вампір?
Не вампір, а вампюр.
Набагато небезпечніший, ніж звичайний вампір, бо замість крові
він прагне картопляного крохмалю.
І за нього він готовий убивати.
Найгірше те, що він — майже безсмертний.
Постріл із рушниці лише розсмішить його, а потім…
Уб'є заради забави.
Тому, боронь Боже, не можна викликати поліцію,
бо він просто їх уб'є.
Щоб його перемогти, треба далі годувати картоплею.
-Шефе, з глузду з'їхали? -Повір мені, Марчінеку.
Це єдиний спосіб.
-То як? -Жере.
Жере, як свиня.
Це й не дивно. Зрештою ми годуємо його картоплею на пару для свиней.
Кілька десятків кілограмів.
Сподіваюся, це ненадовго займе його.
Де цей кретин Доміно?
Як облажається, змарнуємо дві каструлі картоплі.
Хто такий Доміно?
Алло?
Що?
Чекай. Повільніше.
Як це?
Бувай.
Якщо хочеш сказати, що він не прийде, то краще стули пельку.
То?
-Я мав стулити пельку. -Дідь…
Він не підніметься нагору, але стоїть унизу.
Його поліція заарештувала.
Знову без убрання містом ходить.
Не дивно, що його заарештували.
Дивні документи.
Бачив, Маріуше? Це, певно, нові. Або старі.
Ой, демон.
Панове, хвилиночку. Я зараз усе поясню.
Не відволікайте його, бо може зробити помилку,
а в нас — один блокнот.
-Але я тільки… -Чекайте!
Як чудово пахне.
Оце так обід, я розумію,
а не та жахлива піца, яку молодь зараз їсть.
Це звідси.
Я постукаю та скажу, що хочу позичити цукру.
Може, запросять мене.
Почалося.
Відпустіть Доміно, або ми всі помремо!
Зробив помилку,
бо стоїть тут і горла мені на вухо.
Бачите, що ви наробили? Документи!
Чекайте. Нема більше листків, так?
Картопля!
Агов! Пане, тихіше. Уже десята минула.
Руки — догори, штани — донизу, гроші — на стіл.
Завжди виривається той віршик.
Просто руки догори!
Картопля!
Він іде в бік центру.
До біса!
Ах ти! Зупинися, або я стрілятиму!
Я погано стріляю, тож ми всі помремо!
Згодиться навіть суп.
Але картопляний суп.
Як щодо рою колорадських жуків?
Тату, ні!
Ні, чекай. Це добре.
Він — більше не мій старий.
Удалося.
І хто тепер головний?
Точно не ти. Попався!
-Це… -Панове, відпустіть його.
Так, він — демон. Але невинний, приручений.
Який демон?
Ми — з міста й не віримо в забобони.
Він проїхав на червоне світло.
200 злотих нам на лапу — і до побачення.
Можемо виписати штраф, але це дорожче.
Не варте того.
КІНЕЦЬ
Екзорциста менше ніж за триста
По факту там — дві сотні Як із рахунком — більше грошей
Бережися, Вельзедупе Отримаєш по дупі
Бережися Дупцифере На мушці твоя сфера
Переклад субтитрів: Калюжний Олексій