‏סדרה קומית על ממשלת ארצות הברית בכיכובי,
‏ובהפקתך.
‏יש לי חששות.
‏אדם, אפשר לזרז את זה? ‏אני באמצע חישוב המסים שלי.
‏אין לך רואה חשבון?
‏אני אוהב לחשב אותם בעצמי.
‏אתה יודע, מסים הם המחיר שאנו משלמים ‏עבור חיים בחברה מתורבתת.
‏אז, איך זה הולך?
‏האמת שזה קל. ‏כל מה שצריך לעשות הוא לעקוב אחר ההוראות.
‏להכפיל את ההכנסה שעליה חל המס פי 0.2,
‏ולהכניס את הסכום בשורה מספר 13.
‏ואז להכניס את הסכום מסעיף די, שורה שש.
‏אני די בטוח שיש לי את סעיף די פה בסביבה.
‏אדם, על מה אתה חושב?
‏ובכן, הנשיא לשעבר אובמה, אם אנשים…
‏רוב האנשים אומרים ״נשיא״.
‏ובכן, זה לא מדויק. זו כבר לא העבודה שלך.
‏אתה יודע, קיבלתי קידום ‏כשעבדתי בסופר בשנה הראשונה בתיכון,
‏אבל אני לא מכריח אנשים ‏לקרוא לי מנהל המשמרת אדם קונובר
‏לשארית חיי. זה יהיה מטורף.
‏אני לא רוצה שמאמתי העובדות יציקו לי.
‏אז אקרא לך ״הנשיא לשעבר״, ‏או שאתה מעדיף ״פופוטוס״?
‏מתי שתרצה להגיע לנקודה, אני מוכן.
‏פופוטוס אובמה, אתה מפיק את התוכנית.
‏אנשים יחשבו שזו תעמולה פרו-ממשלתית.
‏התוכנית הזו לא עוסקת בי.
‏המטרה של התוכנית ‏היא להראות לאנשים מה הממשלה באמת עושה.
‏ולהכיר להם את האמריקאים שעוסקים במלאכה.
‏אבל הממשלה לא תמיד עובדת כמו שצריך.
‏האמת, לפעמים היא אפילו מזיקה.
‏אני לא רוצה לצלם תוכנית ‏על ״איך הממשלה עובדת״.
‏אני רוצה לדעת אם היא בכלל עובדת ועבור מי.
‏לדעתך אני יכול להצהיר על זה כמשרד ביתי?
‏אוקיי. תראה, הקטע שלך ‏הוא לחשוף את האמת, נכון?
‏אז תחקור לעומקן של השאלות ‏וספר את כל האמת על מה שתמצא.
‏אז נוכל לחקור חילוצים כלכליים.
‏אין בעיה.
‏FEMA!
‏תתפרע.
‏טכנולוגיה צבאית.
‏אדם, זו הלוויה שלך.
‏תצלם את התוכנית שאתה רוצה. ‏יש לי הוצאות לדווח עליהן.
‏לצרף טבלה נוספת.
‏איזו טבלה נוספת? אין שום טבלה נוספת!
‏- סדרה של נטפליקס -
‏אוקיי, תראו, אני ספקן בדיוק כמוכם.
‏האם האלגוריתם באמת מצפה ‏שתצפו בסדרה קומית על הממשלה?
‏כשאתם יכולים לצפות בלמשל ‏פדיחות אוכל ב-"הצלחתי!"?
‏- "הצלחתי!" -
‏אוקיי, אל תעשו את זה באמת. ‏אבל תראו, אני איתכם.
‏ממשלה היא מילה די גסה באמריקה.
‏ואם אתם לא מאמינים לי, ‏תעלו את הנושא בחג ההודיה
‏ותראו מה קורה לכם.
‏אנו לא רוצים לחשוב על הממשלה,
‏בטח שלא לדבר עליה. ‏יש בה רק בירוקרטיה, לוביסטים
‏ופוליטיקאים, נכון?
‏אני זקוק לקול שלך, בכדי שאוכל ‏בלה בלה, מסים, חופש, כולם שונאים אותי.
‏אבל ברגע שהתחלתי לבדוק ‏מה הממשלה שלנו באמת עושה,
‏נדהמתי לגלות שמאחורי הפוליטיקה
‏נמצא הארגון הגדול ‏והעוצמתי ביותר בכדור הארץ.
‏אחד מתוך 16 עובדים באמריקה
‏מועסק על ידי הממשלה הפדרלית.
‏לטוב ולרע, הם מעצבים כל תחום בחיינו.
‏ולרובנו אין מושג מה האנשים הללו עושים.
‏ברצינות, מה את עושה?
‏מוודאת שהנשק הגרעיני שלנו לא יתפוצץ בטעות.
‏רואים? עניינים חשובים.
‏זה לא קצת מוזר שבכל ארבע שנים
‏אנחנו מתכנסים להתנצחות לאומית
‏על מי ינהל ממשלה ‏שרובנו לא יודעים עליה דבר?
‏הממשלה שלנו אמורה להיות חלק מהעם,
‏של העם ועבור העם.
‏אז לא כדאי שאנחנו, העם, ‏נבין מה לעזאזל היא עושה?
‏אז בתוכנית הזו אנו נחקור את כל הדרכים,
‏הטובות והרעות, ‏שבהן הממשלה משפיעה על חיינו.
‏מהכסף שבכיסנו דרך בריאות גופנו,
‏ועד לדבר שמשאיר אותנו בחיים, המזון שלנו.
‏- מזון -
‏כשאני נכנס לסופרמרקט ‏אני נדהם מכל אפשרויות הבחירה.
‏אבל מה לגבי הבחירות שלא בידינו?
‏כמו, למה מאכלים לא בריאים ‏זולים יותר ממאכלים בריאים?
‏למה בכל כיכרות הלחם יש סירופ תירס?
‏ולמה החלב עובר ישר ממלא ל-2 אחוזי שומן?
‏מה עם חלב 53 אחוזים?
‏אנשים אחרים עושים את הבחירות הללו עבורנו.
‏ובמערכת המזון שלנו, ‏הבחירות המשמעותיות ביותר
‏נעשות על ידי הממשלה. אז אני רוצה לדעת,
‏האם הבחירות הללו עוזרות לנו או פוגעות בנו.
‏והאם שומרים על האינטרסים שלנו ‏או של מישהו אחר?
‏ובכן, בחירה אחת שהממשלה עושה ‏היא קביעת תקנים לבטיחות המזון.
‏תחשבו על זה, לא משנה ‏איזה מוצר אתם קונים בסופר,
‏אתם מניחים באופן כללי ‏שהוא לא יגרום לכם לחלות.
‏אך לפני מאה שנה
‏מזון באמריקה גרם לאנשים לחלות כל הזמן.
‏היי מותק, ‏לקנות את הבשר המזוהם או הלא מזוהם?
‏אקח את המותג המוכר. ‏יש בו 20 אחוז פחות ארסן.
‏לא קשה להבין מדוע זה קרה,
‏ברגע שיודעים איך הבשר ‏היה מעובד בזמנים ההם.
‏היי בוס, העכברושים עשו את צרכיהם ‏על הבשר, אז הרעלתי אותם,
‏אבל עכשיו, הבשר מכוסה ‏בעכברושים רעילים ומתים.
‏מה אתה אומר שנעשה?
‏נשמע לי כמו טעם חדש לנקניקייה.
‏הלוואי ויכולתי לומר שזו הגזמה.
‏כשהסופר אפטון סינקלר
‏חשף את התנאים ‏הלא היגייניים האלה בספרו ״הג׳ונגל״.
‏תגובת הציבור הנזעמת ‏הכריחה את הנשיא טדי רוזוולט לפעול.
‏זה דוחה! חייבים לעשות עם זה משהו.
‏אחיי האמריקאים, ‏חתמתי על חוק פיקוח הבשר הפדרלי,
‏המעניק למחלקת החקלאות ‏של ממשלת ארצות הברית את הסמכות
‏לפקח על הבשר בכדי לוודא שהוא כשיר למאכל.
‏מעתה והלאה, הג׳ונגל היחיד שתשמעו עליו
‏יהיה המקום בו אני יורה בפילים.
‏וכשאתם רואים את הלוגו של ה-USDA,
‏דעו שדוד טדי אומר לכם שזה טוב לבטן.
‏וואו, טדי באמת היה הדוב המקורי.
‏והתוכנית שלו לרגולציה על המזון ‏הייתה הצלחה מסחררת.
‏פחד המוני מבשר מזוהם הפך לנחלת העבר.
‏התעשייה עצמה אפילו הרוויחה, ‏משום שהלוגו של ה-USDA
‏היה חותמת אישור מהממשלה שהמזון בטוח למאכל.
‏בעצם, כשחושבים על זה, ‏העבודה הזו לא דורשת יותר מדי?
‏כלומר, תעשיית הבשר המסחרית בארצות הברית
‏מעבדת למעלה מחמישים מיליארד קילוגרמים ‏של בקר,
‏עוף, חזיר, כבש ועזים בכל שנה,
‏בלי להזכיר בשר אמו. כן, אוכלים אמו עכשיו.
‏וכל קילוגרם מתוכם נבדק מספר פעמים
‏בידי ה-USDA.
‏אז מי בעצם נוגע בבשר שלנו?
‏האם הם חושבים ‏שזה דוחה או מדליק שניסחתי את זה כך?
‏והכי חשוב, מה לעזאזל עושים בעבודה הזו?
‏- סקיילר, נברסקה. -
‏ברוך הבא לקרגיל סקיילר.
‏תודה שהסכמת לארח אותי.
‏נעים להכיר. ‏-בטוח.
‏אז כמה ראשי בקר עוברים כאן ביום?
‏אנחנו מעבדים בערך 5,000 יחידות ביום.
‏וכמה אנשים מה-USDA עובדים כאן?
‏אפשר לומר שבערך 13 פקחים ‏של ה-USDA נמצאים באתר
‏בשתי המשמרות. אז 26 סך הכול.
‏ויש לנו גם שני וטרינרים מטעם ה-USDA.
‏זה דבר שלא הרבה אנשים
‏נחשפים אליו, חוץ ממי שעובד כאן.
‏זה נכון. איך לומר, אין כאן הרבה מצלמות.
‏אז זה המקום בו אתם מפרקים את הגוויות,
‏מכניסים אותן לקופסאות ומוכרים ללקוחות.
‏אז, אם תסתכל למטה, ‏מה שדיברנו עליו קודם לגבי ה-USDA.
‏כן, אני רואה, הינה.
‏הינה אחד מפקחי ה-USDA.
‏כן, כאן למטה, עם הלוגו על המדים. ‏-נכון.
‏אז הוא מסתובב ובודק מתחת לזה,
‏ליריעה שם, מסייר ובוחן,
‏כמו מפקח מסעדות, רק שהוא כאן בכול יום.
‏זה נכון.
‏אין הרבה עסקים פרטיים ‏שמזמינים את הממשלה אליהם באופן הזה.
‏הרבה אומרים, ״ובכן,
‏הם יגידו שאני חייב להפסיק לעבוד ‏וזה יעלה לי הרבה כסף״.
‏אנחנו חייבים אותם כאן. ‏זה מנדט פדרלי להכניס את הפקחים לכאן.
‏אוקיי, אפשר לשאול אותך ברמה האישית,
‏אתה חושב שהמנדט הפדרלי חשוב?
‏אתה חושב שהוא עוזר לשפר את איכות הבשר,
‏שעבורו קיבלו מנדט להיות פה?
‏בהחלט. ‏-כן.
‏יש כאן שותפות. הם עוזרים לנו להשתפר.
‏הם מוודאים שאנחנו עושים מה שאנחנו צריכים
‏מזווית בטיחות המזון. כל חוסר בתהליך שלנו,
‏אותו מחפשים, נכון?
‏זה מה שהם בודקים.
‏היי! ‏-היי, אדם, אני מיגל.
‏אני מפקח תברואתי של היו-אס-די-איי.
‏אז למרות שאתה ממש ליד ‏אנשים שעובדים עבור החברה,
‏והם קצת מקשים עליך,
‏״היי, למה אתה עוצר את פס הייצור״?
‏זה לא מונע ממך לעשות את עבודתך?
‏לא, אם יש לי סיבה אמיתית ‏לעצור את פס הייצור,
‏אם אני רואה מוצר שיכול להזדהם,
‏זיהום צולב, וזה יזיק למישהו,
‏עליי לעשות את עבודתי.
‏לי, באופן אישי, מאוד חשוב לוודא
‏שאני עושה את חלקי בכדי שאנשים לא יחלו.
‏כן.
‏המזון שאנחנו מפיקים כאן ‏מגיע לשולחן האוכל שלי ושל כולם.
‏מה קורה אם אתה רואה שיש בעיה?
‏אם אני רואה משהו חריג, אשתמש באחת ‏מהתגיות הכחולות שכתוב עליהן ״חשוד״.
‏תגיות ״חשוד״, אכתוב הסבר לווטרינר,
‏והוא יבדוק את העניין.
‏אז אתה רואה משהו חריג,
‏אתה רואה בלוטות לימפה ‏לא תקינות, או משהו כזה,
‏אתה חושב ״אוי לא, ‏אני חייב לסמן את זה בכדי שהווטרינר יסתכל״.
‏היי, אדם. דוקטור אנג׳לה ברוטמן. ‏-היי.
‏אז את וטרינרית מטעם ה-USDA.
‏כן. אני וטרינרית מטעם ה-USDA כבר 11 שנה.
‏הסיבה שאני עושה זאת ‏היא העניין שלי בבריאות הציבור.
‏אלו רק חלק מהפרות שיישחטו היום
‏וייכנסו לשרשרת המזון של הציבור האמריקאי.
‏אבל, אני מן הסתם לא מומחה, ‏אני מסתכל על הפרות הללו וחושב,
‏לי זה לא נראה כמו מראה כזה משמח, נכון?
‏אז איך את יכולה לדעת שהן במצב רוח טוב?
‏או שפגעו בהן או משהו כזה?
‏המסלול מאוד עוזר לקבל נקודת מבט אידאלית.
‏משום שלפעמים אני צופה במשאיות כשהן פורקות
‏בכדי לוודא שהן משתמשות בשיטות הומניות
‏ומוודאת שמוליכים אותן כמו שצריך, ‏ושאיש לא עושה
‏דבר שמעמיס עליהן כשהן יורדות מהמשאיות.
‏את ממש שמה לב להתנהגות שלהן.
‏בטח. אני מבחינה בכל מי שצולעת.
‏אני מתצפתת ורואה אם הן ניגשות לשוקת.
‏אם מיכלי המים שלנו ‏מלאים מספיק בכדי שיוכלו לשתות,
‏אני מחפשת מחלות. אני מקשיבה.
‏לקולות האלה. ‏-כן. אני מקשיבה, זו געייה נורמלית.
‏מריחה את הריחות. ‏-כן.
‏איך הגעת לזה? ‏-בזמן שלמדתי וטרינריה
‏גיליתי שאני מאוד אוהבת נתיחות גופות,
‏כי אני אוהבת לראות את האיברים.
‏זו נתיחה שלאחר המוות, בעיקרון. ‏-כן, נתיחת גופה של בעל חיים.
‏אז אמרת לעצמך, רגע, היית וטרינרית,
‏ואמרת לעצמך ״החלק האהוב עליי ‏הוא לחתוך את הגופה של החיה המתה״?
‏האמת שכן. ‏-ואז נפל לך האסימון!
‏כן, כאילו, ‏איפה אני יכולה לעבוד עם חיות מתות?
‏וה-USDA איפשר לי את זה.
‏אני אוהבת לצפות בתהליכי מחלה
‏ולחזות בכל כך הרבה סוגים של מחלות.
‏את חנונית מחלות של פרות. ‏-אכן.
‏יש עבודה מתאימה לכל אובססיה שקיימת.
‏זה נכון. ‏-לא משנה מה אתה אוהב.
‏יש בעולם תפקיד מתאים.
‏אתה תראה בפנים ‏שהפקחים בוחנים כל אחד מהפגרים
‏והם מסתכלים על כל חלקי הפנים והאיברים.
‏אז, כל מה שיכול לסכן את בריאות הציבור.
‏אוקיי, אז ספר לי מה ראיתי שם. שמתי לב,
‏התבוננת בגוויה הגדולה הזו וראית משהו,
‏התחלת לסמן אותה בצבע כחול. מה זה אומר?
‏לרוב הצבע מסמן
‏שהמוצר לא טוב או מזוהם
‏אז הוא לא כשיר למאכל.
‏כפי שראית, בתוך הריאות ‏הייתה סוג של דלקת ריאות.
‏אז כשהתבוננתי בה,
‏הבחנתי שהגוויה כולה אינה בריאה.
‏אז היא לא ניתנת למאכל אדם.
‏בחיי! כלומר…
‏זה פשוט דבר כל כך אינטנסיבי לצפות בו.
‏האם זו עבודה אינטנסיבית עבורך או שהתרגלת?
‏מתרגלים לזה אחרי זמן מה, כי אתה יודע
‏שבזמן שאתה בתפקיד אתה בעצם מגן על הציבור
‏בכך שאתה מוודא שהחיות בריאות
‏ושהן הופכות למוצר משמעותי
‏שמשפחתך תוכל ליהנות ממנו. ‏-כן. איך התחלת לעסוק בזה?
‏התחלתי כווטרינר פרטי בצפון-מערב מיזורי.
‏וטרינר רגיל, מהסוג של ״הכלב שלי משתעל״?
‏בדיוק. כן.
‏אני מניח שאתה אוהב חיות, כי זו העבודה שלך.
‏איך זה מרגיש להיות חלק ממערכת,
‏שאתה יודע, הורגת חיות?
‏ובכן, איך שאני רואה את זה, ‏אני כן נהנה מאוד מהחיות כשהן בחיים.
‏אך אני גם רוצה לוודא שהן מקבלות יחס אנושי.
‏ושלאורך כל תהליך השחיטה
‏הן יקבלו יחס הולם.
‏אם לא אהיה שם בכדי לעשות זאת, אז מי כן?
‏כן, זה נכון.
‏תודה רבה לך, דוקטור סנדרפ.
‏היה כיף לשוחח איתך. ‏-תודה רבה.
‏אתם יודעים, היה קשה לצפות בזה.
‏אבל עדיין חשוב מאוד שנתבונן במערכת
‏שמייצרת את המזון שלנו.
‏מה שלא תחשבו על תעשיית הבשר,
‏אני חושב שצריך לשמוח ‏שבכל מפעל בשר בארצות הברית
‏יש פקחים בשטח שעובדים, לא עבור החברה,
‏אלא עבורנו, ושומרים על האינטרסים שלנו.
‏אבל, אתם יודעים, הם לא תמיד יהיו שם.
‏בגלל לחץ להפחית את הרגולציה בשנת 2019,
‏ה-USDA העביר חוק חדש ‏שיכול לקצץ עד 40% מפקחי החזירים
‏במפעלים מסוימים, ובמקום זאת, ‏לאפשר למפעלים לפקח על עצמם,
‏למרות שנמצא כי במפעלים שפיקחו על עצמם
‏הוכפלו ההפרות בזיהומי עיכול וצואה.
‏לא ייאמן! אתם יודעים, ‏הרגע גיליתי שפקחי הבשר האלה קיימים.
‏וכעת אני מגלה שהם נלקחים מאיתנו?
‏ממש ״מורשת יופיטר״.
‏אתם יודעים, אני מבין למה חברות בשר גדולות
‏לא היו רוצות פקחים במפעליהן,
‏אבל, זה בטח לא עוזר לי ‏כשאני בולס את עוגת הגבינה שלי.
‏ומה לגבי המפעל ההוא, כלומר, לא רק שנראה
‏שהפרות לא מחבבות את המקום,
‏מחקרים מראים ‏שחקלאות בעלי חיים היא גורם כה מזהם,
‏שפליטות הפחמן שלה ממש מבשלות את כדור הארץ
‏והורגות יותר אנשים בשנה ‏מאשר זיהום שמקורו במפעלי פחם.
‏תודה לך, בריאנה. ‏אז, אם הממשלה באמת דואגת לנו,
‏היא תרסן מפעלי בשר ‏במקום להפחית את הפיקוח עליהם, נכון?
‏אז עבור מי הממשלה באמת עובדת, החוואים,
‏או אנחנו, האנשים שאוכלים את האוכל?
‏ובכן, צללתי לתוך מדיניות המזון של הממשלה,
‏ומסתבר שהממשלה שלנו ‏תמיד העדיפה את החוואים.
‏וזה די הגיוני, ‏משום שלאורך רוב ההיסטוריה שלנו,
‏סיוע לחוואים ‏משמעו היה סיוע לאמריקאי הממוצע.
‏תהיו בטוחים. במהלך השפל הגדול,
‏אחד מכל ארבעה אמריקאים ‏חי בחווה, בדיוק כמו זו.
‏ובמהלך האסון הגדול ההוא, ‏איבדנו 60% מההכנסה שלנו.
‏הדבשה שלי! הו, מה נעשה?
‏אל תדאגו, חברים, ‏אני מהממשלה והגעתי לכאן בכדי לעזור.
‏הגעתי הישר ממר פרנקלין רוזוולט בעצמו
‏בכדי להפיץ את החדשות ‏על התוכנית המדהימה שלו,
‏קוראים לה ״בונוס ייעודי של הדוד סאם
‏להשבחת כל דגן וזרע״.
‏החליפו בין האותיות ‏ותקבלו את המילה ״סובסידיות״.
‏- סובסידיות -
‏כך זה עובד. אתה מגדל תירס בחווה הזו?
‏ובכן, כן.
‏אתה מקבל סובסידיה! ‏עכשיו, אולי תגדל קצת חיטה?
‏ובכן, זה אפשרי.
‏סובסידיה! אורז וכותנה?
‏אתה תגיד, אני אגדל.
‏ובכן, קרא לי חברך הנאמן ‏כי אתה מקבל גייזר של סובסידיות!
‏והדוד סאם לא עוצר כאן, לא אדוני.
‏נמשיך לפמפם ערמות של כסף לאמריקה הכפרית
‏במהלך המאה הבאה בין אם תרצו או לא.
‏לא רק נסבסד אותך, ‏גם נקנה את עודפי הגידולים שלך,
‏ונממן מחקר חקלאי שיעזור לשדות שלך לשגשג.
‏מעט יספיק.
‏כול ההשקעה הפדרלית הזאת ‏לא רק הצילה את החוות האמריקאיות.
‏היא גם עשתה מהפכה שלמה במערכת המזון.
‏תוצרי החקלאות של ארצות הברית ‏שילשו את עצמם משנת 1948.
‏ואמריקאים כיום מוציאים פחות מהכנסתם ‏על אוכל מאשר בכל מדינה מפותחת אחרת.
‏בעצם, הפכנו ליצואני החקלאות הגדולים בעולם.
‏תודה רבה לך, הדוד סאם.
‏יש רק כמה בעיות.
‏אחת: חוואים שחורים מעולם לא קיבלו ‏את התמיכה לה זכו חוואים לבנים,
‏טעות היסטורית שרק לאחרונה הממשלה הכירה בה.
‏ושנית, אם נתקדם לתקופתנו…
‏הסובסידיות העתיקות האלו ‏מתקופת השפל עדיין קיימות.
‏אך רוב האמריקאים אינם חוואים כיום.
‏פחות מאחוז אחד.
‏וכמעט חצי מכל הסובסידיות ‏לא מגיעות לחקלאים קטנים,
‏הן מגיעות ל-7% ‏מהחוות הגדולות ביותר במדינה.
‏זה אומר שהן לא עוזרות לעם, ‏הן מגיעות הישר לחקלאות התעשייתית.
‏״לדוד משה יש חווה של כסף, איה איה או!״
‏זה לא הכול, ‏הסובסידיות גם מזיקות לבריאות שלנו.
‏תראו, כשאתם מסבסדים משהו ‏אתם מקבלים יותר ממנו.
‏הסתכלתם פעם על המדפים בסופר
‏ותהיתם למה הם מלאים בג׳אנק פוד זול ומעובד?
‏זו התשובה.
‏במקום לסבסד פירות וירקות בריאים,
‏הממשלה שלנו ‏עדיין משלמת לחוואים בכדי שיגדלו דגנים
‏כמו חיטה, אורז ותירס ‏המעובדים והופכים לחרא הזה.
‏חרא טעים. זאת אומרת, אני יודע שזה מזיק לי.
‏אני יודע שזה שם אותי ‏בסיכון לסוכרת וכולסטרול גבוה,
‏אבל אני לא יכול להפסיק לאכול את זה. אוף!
‏ועדיין, הממשלה שלי ‏ממשיכה לוודא שזה המזון הכי זול
‏והכי נפוץ באמריקה. מדוע?
‏אתם יודעים, ‏נדמה שרצון הממשלה לסייע לחוואים
‏מתנגש עם חובתה לסייע לאוכלים,
‏במיוחד משום שאותו ה-USDA ‏ששומר על החקלאות התעשייתית
‏גם אחראי על ההנחיות התזונתיות
‏המייעצות לנו מה לאכול.
‏אני תוהה אם זה אולי ניגוד אינטרסים? כאילו…
‏זוכרים את פירמידת המזון של ה-USDA ‏שהייתה מצוירת על קופסאות קורנפלקס
‏ודפי עבודה בשיעורי מדעים בשנות ה-90?
‏תוהים מאיפה היא הגיעה?
‏אוקיי צוות, המדריך הזה ‏ישפיע על בחירות המזון של האמריקאים
‏בעשורים הבאים.
‏אז אנחנו חייבים לבסס אותו ‏על המחקרים התזונתיים הטובים ביותר.
‏סליחה, חנונים.
‏ה-USDA אישר לתעשיית החקלאות ‏להחליט מה יהיה בפירמידה שלכם.
‏אלוהים! הם מצמצמים ‏את כמות הפירות והירקות בחצי,
‏ומכפילים את המנה היומית המומלצת של דגנים.
‏היי, יותר לחם בפיות שלכם, ‏משמע יותר לחם בכיסים שלנו.
‏אני יודעת שקשה להאמין,
‏אך לפי המנהלת לשעבר ‏של ההדרכה התזונתית ב-USDA, לואיז לייט,
‏זה נכון. היא כתבה: ‏״משרד החקלאות שינה את הניסוח…
‏משום שתעשיות הבשר והחלב ‏חששו שזה יפגע במכירות…
‏וגם יגדיל בהרבה את מנות החיטה והדגנים
‏וישמח את מגדלי החיטה.״
‏זה חמור יותר מפירמידת המזון.
‏ה-USDA אפילו יצר זרוע שיווקית ‏שתעבוד ביחד עם חברות המזון המהיר
‏בכדי למצוא דרכים חדשות ‏למלא את מוצריהם בגבינה.
‏למה? בכדי לסייע לתעשיית החלב.
‏- ניהול חלב -
‏אנחנו חייבים להכניס עוד גבינה לכאן! לכאן!
‏לעזאזל, חייל! אנו זקוקים לעוד גבינה כאן!
‏אבל, גברתי, זה כבר מכוסה בגבינה.
‏לא נשאר מקום!
‏לא אכפת לי!
‏שים אותה בתוך הקשה אם צריך.
‏גאוני!
‏חכו רגע. הממשלה דחפה לנו ‏פיצה עם גבינה בתוך הקשה?
‏זה לא הכול, ‏אני גדלתי בזלילת שש עד שבע מנות
‏של בייגלים ופסטה ביום
‏משום שהממשלה אמרה לי שזה בריא
‏וכי היה לי ערך עצמי נמוך,
‏אבל עכשיו אני מגלה ‏שזה היה שקר בכדי לעזור לתעשיית המזון.
‏מה לעזאזל?
‏אתם יודעים, לפי הכתבות והפרסומות, ‏המפתח לאכילה בריאה
‏הוא לעשות בחירות טובות יותר,
‏אבל למה כל האחריות עלינו?
‏אולי במקום להתלבט כל כך ‏לגבי מה נבחר מבין המוצרים על המדף,
‏אנחנו צריכים להתרכז ‏במה שהממשלה בוחרת לשים עליו.
‏משום שרק לה יש כוח לקבוע ‏אם האוכל שלנו בטוח או מזין,
‏אם העצה על האריזה היא בריאה או מזיקה.
‏ואם קופסה של ״פירות פצצתיים סופר מסוכרים״
‏תהיה זולה כמעט פי עשר מפרי אמיתי.
‏- 9.99 דולר - ‏- 0.99 דולר -
‏הו, אלה ממש טעימים. ‏נותנים אותם לילדים, באמת?
‏לפעמים אנשים אומרים ‏שהממשלה לא יכולה לעשות דברים משמעותיים
‏אבל היא יכולה, ובבירור עושה.
‏השאלה החשובה יותר היא ‏עבור מי היא עושה את זה?
‏כי אם הממשלה שלנו ‏לא תפעל לטובתנו, זה יהיה אסון.
‏- מבוסס על הספר ״הסיכון החמישי״ ‏מאת מייקל לואיס -
‏תרגום כתוביות: נעה יוסף