Отже, комедійний серіал про уряд Сполучених Штатів зі мною в головній ролі,
який ви продюсуватимете.
Є побоювання.
Адаме, можна швидко? Бо я саме розбираюся з податками.
А бухгалтер де?
Люблю робити це сам.
Знаєте, податки — це плата за життя в цивілізованому суспільстві.
І як воно?
Власне, все просто. Треба лише дотримуватись інструкцій.
Помножуємо оподатковуваний дохід на 0,2
і вказуємо в тринадцятому рядку.
Далі вказуємо суму з шостого рядка форми D.
Я певен, що ця форма D була десь тут.
Про що ви думаєте?
Що ж, колишній президенте Обама, якщо люди…
Зазвичай кажуть «президент».
Але це ж неправильно. Це вже не ваша робота.
Мене от підвищили в супермаркеті, коли я був у старшій школі,
але ж я не змушую людей називати мене керівником зміни
все життя. Це була б маячня.
Нащо мені проблеми з фактчекерами?
Ви можете все ж бути «колишнім президентом» чи, може, FOPOTUS?
Коли ви переходите до суті, я завжди за.
FOPOTUS Обама, ви продюсуєте проєкт.
Люди подумають, що це урядова пропаганда.
Цей серіал не про мене.
Його мета — показати людям, чим насправді займається наш уряд.
І познайомити їх із тими, хто в ньому працює.
Але уряд не завжди працює добре.
І навіть іноді завдає шкоди.
Я не хочу робити серіал про те, як працює уряд.
Я хочу знати, чи він працює й для кого.
А це можна вирахувати як домашній офіс?
Гаразд. Слухайте, ваша фішка — викривати правду, правильно?
Отже, з'ясуйте всі ці питання й розкажіть усю правду, яку дізнаєтеся.
Хм. То ми можемо досліджувати питання фінансової допомоги.
Уперед.
FEMA!
На здоров'ячко.
Військові технології.
Адаме, це ваша справа.
Робіть серіал як забажаєте. А мені треба звітувати про витрати.
Прикладіть додатковий бланк.
Який іще додатковий бланк? Тут немає ніякого бланка!
СЕРІАЛ NETFLIX
Слухайте, я налаштований так само скептично, як і ви.
Хіба алгоритм справді запропонує дивитися комедійний серіал про уряд
замість, не знаю, кулінарних невдах з «Ось як треба»?
ДИВИТИСЯ «СЛОВО НА "У" З АДАМОМ КОНОВЕРОМ» «ОСЬ ЯК ТРЕБА!», «ТУКА І БЕРТІ»
Добре, не робіть цього. Я ж із вами.
В Америці «уряд» — мало не лайливе слово.
Не вірите? Спробуйте заговорити про нього на День подяки
і подивіться, що буде.
Ми й думати не хочемо про уряд,
тим більше говорити. Це суцільна бюрократія, лобісти
й політики, правда?
Проголосуйте за мене. І тоді я бла-бла, податки, свобода. Усі мене ненавидять.
Але щойно я почав цікавитися тим, що насправді робить уряд,
я з захопленням дізнався, що за політикою
ховається найбільша й наймогутніша організація на Землі.
Кожний шістнадцятий працівник в Америці
працює у федеральному уряді.
І на щастя чи ні, вони визначають усі аспекти нашого життя.
А більшість із нас і гадки не мають, чим займаються всі ці люди.
Серйозно, чим ви займаєтеся?
Я стежу, щоб наша ядерна зброя випадково не вибухнула.
Бачите? Це важлива хрінь.
Хіба не дивно, що раз на чотири роки
ми починаємо галасливе національне змагання:
хто керуватиме урядом, про який більшість із нас не знає геть нічого?
Наш уряд має бути з народу,
від народу, для народу.
То чи не варто нам, народові, розібратися, що ж він там у біса робить?
У цьому серіалі ми дослідимо всі аспекти,
хороші й погані, у яких уряд впливає на наше життя.
Від грошей у наших кишенях і здоров'я наших тіл —
до того, завдяки чому ми живемо: їжі.
ЇЖА
У супермаркеті мене приголомшує розмаїття вибору.
Але ж є купа речей, які обираємо не ми, так?
Наприклад: чому шкідлива їжа дешевша за корисну?
Чому в кожній хлібині є кукурудзяна патока?
І чому молоко буває виключно від незбираного до 2%?
Де молоко 53%?
Усе це вирішують за нас інші люди.
І в нашій системі харчування найбільшу вагу
має вибір уряду. Відтак цікаво дізнатися,
чи цей вибір іде нам на користь або на шкоду.
І чи наші інтереси вони захищають або чиїсь іще?
Отже, перше завдання уряду — встановлення стандартів для безпеки харчування.
Подумайте про це. Що б ви не обрали в супермаркеті,
можна припустити, що це не призведе до тяжкого захворювання.
А от років сто тому
американці постійно труїлися їжею.
Пане, не підкажете, краще взяти тухле м'ясо чи ні?
Візьму від відомого виробника. У ньому на 20% менше миш'яку.
І нічого дивного,
якщо знати, як у ті часи обробляли м'ясо.
Босе, щури випорожнювалися на м'ясо, тому я їх отруїла,
але тепер усе м'ясо вкрите трупами отруєних щурів.
Що нам робити?
Як на мене, це новий смак ковбаси.
Хотів би я сказати, що це перебільшення.
Коли письменник Ептон Сінклер
висвітлив цю антисанітарію у своїй книзі «Джунглі»,
суспільний протест змусив президента Тедді Рузвельта діяти.
Це огидно! Ми маємо щось із цим зробити.
Дорогі співвітчизники! Я підписав Федеральний закон про інспекцію м'яса,
що надає Міністерству сільського господарства повноваження
перевіряти придатність м'яса до споживання.
Віднині єдині джунглі, про які ви почуєте, —
це ті, де я полюватиму на слонів.
І якщо ви бачите цей логотип міністерства,
знайте: це дядько Тедді каже вам, що можна ласувати цією нямкою.
Ого. Тедді був справжнім ведмедиком.
Ця ініціатива щодо контролю за продуктами харчування була надзвичайно успішною.
Загальне побоювання купити тухле м'ясо відійшло в минуле.
І галузь насправді виграла, бо логотип міністерства на продуктах
був, по суті, печаткою уряду, що підтверджував їх безпеку.
Але якщо подумати: а чи не забагато тут роботи?
Тобто комерційна м'ясна промисловість у США
обробляє наразі щороку понад 45 мільярдів кілограмів яловичини,
м'яса курей, свинини, баранини, ягнятини й козлятини.
І я вже не кажу про ему. Так, ми тепер їмо ему.
І кожен кілограм з оцих 45 має бути неодноразово перевірений
USDA, тобто міністерством.
То хто саме торкається нашого м'яса?
Чи вважають вони цей мій вислів грубим чи сексуальним?
І найголовніше: на що ж у біса схожа їхня робота?
СКАЙЛЕР, НЕБРАСКА
Вітаємо в «Карґілл».
Дякую, що запросили.
-Дуже радий. -Так.
Скільки тут голів великої рогатої худоби на день?
Ми оброблятимемо приблизно п’ять тисяч голів на день.
А скільки у вас співробітників USDA?
У нас на об'єкті працюють приблизно 13 інспекторів USDA
кожну зміну. Отже, всього їх 26.
Крім того, у нас є два ветеринари від USDA.
Те, що ми зараз показуємо,
зазвичай бачать тільки працівники.
Так і є. Що сказати? Ми рідко даємо дозвіл на зйомку.
Ось тут ми обробляємо туші,
розкладаємо по ящиках і продаємо споживачам.
Подивіться вниз. Ми щойно говорили з вами про USDA.
Так, бачу його.
Це один із наших інспекторів USDA.
-Так, із логотипом USDA. -Саме так.
Отже, він просто ходить туди-сюди, заглядає, скажімо,
під брезент. Схоже на виїзну перевірку,
як буває в ресторанах, але у вас вони щодня.
Саме так.
Знаєте, небагато хто з приватного бізнесу отак запрошує до себе уряд.
Загалом вони такі:
«Потім скажуть припинити роботу, я втрачатиму гроші».
У нас немає вибору. USDA має нас перевіряти, це постанова уряду.
Ви особисто вважаєте
цю постанову корисною?
Їхня обов'язкова присутність
допомагає покращити якість м'яса?
-Звісно. -Так.
Це партнерство. Вони допомагають нам ставати кращими.
Вони переконуються, що ми робимо те, що повинні,
з точки зору безпеки харчових продуктів. Будь-які недоліки в процесі —
оце вони шукають, так?
Так, це те, заради чого вони інспектують.
-Вітаю! -Вітаю, Адаме, я Міґель.
Я інспектор з безпеки в USDA.
От ви перебуваєте поруч із людьми, що працюють у компанії,
і вони трохи дошкуляють, на кшталт:
«Гей, нащо зупиняти конвеєр?»
Це не заважає вам виконувати свою роботу?
Ні, якщо в мене є законна причина вимкнути конвеєр,
якщо я бачу, що продукт буде заражено,
буде перехресне зараження, і це зашкодить комусь,
я маю робити своє.
Особисто для мене важливо
докласти всіх зусиль, щоб люди не захворіли.
Так.
Продукти з цього виробництва потрапляють на стіл, у тому числі мій.
Що трапляється, якщо ви помічаєте якусь проблему?
Якщо ми щось помічаємо, ми використовуємо ці сині ярлички
про підозрілі явища й повідомляємо про це ветеринару,
а той оглядає тушу.
Тобто ви щось бачите,
ви бачите підозрілі лімфатичні вузли абощо
й кажете: «Ой, треба позначити ярличком, щоб подивився ветеринар».
-Вітаю, Адаме. Докторка Анжела Бротмен. -Вітаю.
Отже, ви працюєте ветеринаркою в USDA.
Так. Уже одинадцять років.
А роблю це, бо небайдужа до охорони громадського здоров'я.
Це лише частина корів, яких сьогодні готують до забою.
Вони стануть частиною харчового ланцюга американців.
Але… Може, я не експерт, але я дивлюся на цих корів,
і, як на мене, це не надто веселе видовище, правда?
Як ви знаєте, чи вони в доброму гуморі,
чи з ними погано поводилися?
Такий поміст — чудовий пункт спостереження.
Іноді я спостерігаю за процесом розвантаження,
щоб переконатися, що з коровами
поводяться гуманно, що вони можуть гуляти
і тваринам не завдають зайвого стресу.
Ви звертаєте увагу на їхню поведінку.
Звісно. Я дивлюся, чи ніхто не кульгає,
чи всі підходять до поїлки.
Чи наповнені резервуари водою, щоб корови могли пити.
Я шукаю симптоми екзотичних хвороб. Я слухаю.
-Слухаєте оце. -Так, слухаю, чи це правильне «му».
-Нюхаю. -Ясно.
-Чому ви обрали цю роботу? -У школі ветеринарії
я зрозуміла, що мені справді подобається некропсія,
подобається оглядати органи…
-Тобто розтин. -Так, розтин трупів тварин.
Тобто ви… Ви були ветеринаркою
і зрозуміли: ваша улюблена частина роботи — розтинати трупи тварин?
-Так і було. -І ви така: «Ідея!»
Так, типу: «Де ж працюють із мертвими тваринами»?
І в USDA мені надали таку можливість.
Я люблю розглядати сліди розвитку захворювань,
я бачу стільки різних хвороб.
-Ви фанатка коров'ячих хвороб. -Так.
Для кожної одержимості знайдеться відповідна робота.
-Саме так. -Які б дивні речі ти не любив.
Для кожного є робота.
Ви побачите всередині, що інспектори оглядають кожну тушу,
усі нутрощі, усі органи.
Шукають будь-що, що може становити загрозу здоров'ю людей.
Поясніть мені, що я бачив.
Ви розглядали велику тушу, помітили щось
і почали позначати її синьою фарбою. Що це значить?
Найчастіше це означає,
що продукт неякісний або заражений,
його не можна їсти.
Як ви бачили, ті легені були серйозно вражені пневмонією.
Тоді я оглянув усю тушу
й помітив, що вона хвора загалом.
Її не можна вживати в їжу.
Чуваче! Я…
Це ж таке напруження — розглядати все це.
Це напружена робота? Чи ви вже звикли?
Ти звикаєш із часом, бо знаєш,
що працюєш заради охорони здоров'я людей.
Ми перевіряємо, що тварини здорові,
а їхня переробка має сенс.
-Щоб ваша родина їла смачні продукти. -Так. Як ви потрапили сюди?
Я починав як приватний ветеринар на північному заході Міссурі.
Звичайний? Отой, що: «У мене собака кашляє»?
Саме так. Точно.
Я припускаю, що ви любите тварин, бо виконували цю роботу.
Вам не важко бути частиною системи,
яка вбиває тварин?
Я дивлюся на це так… Я дуже люблю живих тварин.
І водночас хочу знати, що з ними поводяться гуманно
під час процесу забою,
що з ними поводяться як слід.
Хтось має це робити, правда ж?
Так, це правда.
Ого. Дякую, докторе Сандрап.
-Радий був поговорити. -Дякую.
Знаєте, на це все було дуже важко дивитися.
Але це важливо — уважно придивитися до системи,
що, власне, виробляє для нас їжу.
Що б ви не думали про цю галузь,
гадаю, ви повинні бути задоволені, що на кожній фабриці м'яса в Америці
біля конвеєрів є інспектори, які працюють не на компанію,
а на нас, захищаючи наші інтереси.
Але знаєте, в чому проблема? Їх, можливо, тут скоро не буде.
Дивіться: через поштовх до дерегуляції у 2019 році
в USDA ухвалили нове правило, що може скоротити до 40% кількість інспекторів
на деяких заводах і натомість дозволити підприємствам самостійні перевірки.
І це попри те, що на заводах, де вже випробували подібну систему,
подвоїлася кількість випадків травного й фекального забруднення.
Неймовірно! Я щойно дізнався про існування цих інспекторів.
А тепер, виявляється, їх планують прибрати?
Знов «Спадщина Юпітера».
Я розумію, чому велика м’ясопереробна компанія
проти інспекторів на своїй фабриці,
але як це допоможе мені, коли я уминаю свій чізстейк?
І як щодо фабрики? По-перше, корови, схоже,
не в захваті від цього місця.
А ще дослідження показують, що тваринництво — серйозний забруднювач:
їхні викиди буквально підсмажують планету
й убивають щороку більше людей, ніж вугільні електростанції.
Дякую, Бріанно. Отже, якби уряд справді дбав про нас,
він скорочував би кількість промислових ферм, а не інспекторів, що їх перевіряють.
То на кого насправді працює уряд: на фермерів
чи на нас — тих, хто їсть цю їжу?
Що ж, ми уважно вивчили продовольчу політику нашого уряду,
і виявляється, що уряд завжди віддавав перевагу фермеру.
Це має певний сенс, бо протягом значної частини нашої історії
допомога фермеру часто означала допомогу пересічному американцю.
Так і є. Під час Великої депресії
кожний четвертий американець жив завдяки такій фермі, як оця.
І під час того великого лиха ми втратили шістдесят відсотків наших доходів.
Моя меляса! Що робити?
Не хвилюйтеся, люди, я з уряду й прийшов по допомогу.
Мене направив особисто пан Франклін Рузвельт,
щоб я розповів по всіх усюдах про цю чудову нову програму.
Вона називається «Сільськогосподарські урядові
бонуси-симолеони для істинних янкі».
Що вийшло? «Субсидія».
СУБСИДІЯ
Ось як це працює. Ви вирощуєте кукурудзу?
Так.
Ви отримуєте субсидію! А як щодо вирощування пшениці?
Так, чом би й ні.
Субсидія! Рис і бавовна?
Що скажете, те й вирощуватиму.
Тоді звіть мене «Старий Служака», бо ви отримуєте гейзер субсидій!
І Дядько Сем на цьому не зупиниться, о, ні.
Ми й далі вкладатимемо стоги готівки у фермерство
все наступне сторіччя, хочете ви того чи ні.
Ми не лише дамо субсидії, а й купимо надлишки, як ви виростите забагато.
І фінансуватимемо сільськогосподарські дослідження, щоб поля колосилися.
Достатньо однієї краплини.
Усі ці урядові інвестиції не просто врятували американські ферми.
Це було не що інше, як революція в системі харчування.
З 1948 року обсяги виробництва ферм у США зросли майже втричі,
і американці витрачають зараз на їжу менше, ніж інші розвинені країни.
Ми стали найбільшим у світі експортером сільськогосподарської продукції.
Дуже дякую, Дядьку Сем.
Але є кілька проблем.
Перша: чорношкірі фермери ніколи не отримували такої підтримки, як білі.
Це історична помилка, яку лише нещодавно визнав уряд.
По-друге, якщо ми швиденько перенесемося в сьогодні…
Ці столітні субсидії часів Депресії діють і досі.
Але більшість американців уже не фермери.
Фермерів зараз менше відсотка.
І майже половина наших субсидій надається не дрібним виробникам.
Вони потрапляють до 7% найбільших ферм країни.
Це значить, що вони не для людей, а для Великого сільського господарства.
Старий Макдональд викликав дощ із грошей!
Мало того, ці субсидії буквально шкідливі для нашого здоров’я.
Бачте, коли ви щось субсидуєте, ви отримуєте набагато більше продукції.
Ви коли-небудь замислювалися,
чому полиці супермаркетів переповнені дешевою, обробленою шкідливою їжею?
Ось відповідь.
Замість субсидій для виробників корисних фруктів і овочів
наш уряд досі буквально платить фермерам за вирощування зернових,
таких як пшениця, рис і кукурудза, які переробляються на це лайно.
Смачне, але лайно. Я знаю, що це шкідливо.
Знаю, що це підвищує ризик діабету й рівень холестерину,
але не можу припинити їсти. О!
І все ж мій власний уряд допомагає зробити так, щоб це була найдешевша
й найдоступніша їжа в Америці. Чому?
Здається, що місія уряду з допомоги фермерам
заважає його обов’язку допомагати їдцям.
Тим більше, що те саме USDA, яке підтримує великих фермерів на плаву,
також відповідає за розробку дієтичних рекомендацій,
які радять нам, що їсти.
Цікаво, чи це часом не конфлікт інтересів? О! Пам’ятаєте
харчову піраміду USDA, яку в 90-ті розміщували на звороті коробок із кашами
та в роздатковому матеріалі для уроків здоров’я?
Ви колись замислювалися, звідки це взялося?
Командо, цей посібник визначить вибір їжі кожного американця
на десятиліття вперед.
Тож ми маємо ґрунтуватися на найкращих здобутках науки про харчування.
Вибачте, ботаніки.
Останнє слово щодо вашої дорогоцінної піраміди — за сільським господарством.
Боже! Вони прибирають половину норми свіжих фруктів і овочів
та подвоюють рекомендовану добову норму зерна!
Гей, більше хліба у вас у роті — більше грошиків у наших кишенях.
Знаю, у це важко повірити,
але, за словами колишньої директорки USDA з питань харчування Луїзи Лайт,
це правда. Вона писала, що в офісі секретаря USDA змінили формулювання,
бо м’ясні й молочні лобі вважали, що це зашкодить продажам…
Також значно збільшили норму пшениці й інших зернових
заради виробників пшениці.
І це питання глибше, ніж харчова піраміда.
Міністерство створило відділ маркетингу для роботи з виробниками швидкої їжі,
щоб знайти нові способи наповнювати свої продукти сиром.
Нащо? Щоб допомогти молочній галузі.
МОЛОЧНЕ КОМАНДУВАННЯ
Треба покласти більше сиру сюди! Сюди!
Чорт забирай, солдате! І сюди теж!
Але, пані, вони вже повністю вкриті сиром!
Тут уже немає місця!
Мені байдуже!
Якщо потрібно, додайте його в клятий бортик.
Блискуче!
Заждіть хвилинку. То це уряд створив піцу з сирним бортиком?
Ба більше, я виріс, з'їдаючи від шести до одинадцяти порцій
бейглів і макаронів на день,
бо уряд запевняв, що це корисно.
І через брак самоповаги.
Тепер я дізнався, що все це була брехня для підтримки харчової промисловості.
Якого біса?
Кожна стаття й реклама говорять, що ключ до здорового харчування —
робити правильний вибір,
але чому це все покладають на нас?
Можливо, нам слід більше перейматися не через те, що саме обирати з полиць,
а через те, які продукти уряд дозволяє на них розкладати?
Бо тільки він має право визначати, чи є їжа безпечною й придатною для споживання,
чи шкідливі або корисні рекомендації на звороті.
І чому коробка ягідних «Супер Шугар Беррі Бомбс»
коштує в десять разів дешевше за ягоди?
БІО, 9,99 ДОЛ. ЛИШЕ 0,99 ДОЛ.
О, хоча вони смачні. Це дають дітям, справді?
Знаєте, іноді люди кажуть, що уряд не в змозі робити великих речей,
але він, вочевидь, може й робить.
Важливіше зрозуміти: для кого це робиться?
Бо якщо наш уряд перестане працювати на нашу користь, це буде катастрофа.
НА ОСНОВІ КНИГИ МАЙКЛА ЛЬЮЇСА «П'ЯТИЙ РИЗИК»
Переклад субтитрів: Анастасія Малицька