SERIÁL NETFLIXU
Zachránili banky! Nás prodali!
Otázka: Věříte vládě?
Já ne vždycky. Viděl jsem, jak zachránila Wall Street,
zatímco průměrný Američan trpí. Jak útočila na pokojné demonstranty.
A hele, dobře vím, co dělají
se všemi mými zabavenými CBD žvýkačkami.
Zachránili banky! Nás prodali!
Ale víte co? Uvědomil jsem si, že v jednom
všichni vládě zjevně důvěřujeme každý den.
Používáme peníze. A peníze nejsou nic jiného než důvěra.
Podívejte, jediný důvod, proč má tento kus buničiny hodnotu dolaru,
je ten, že to vláda říká a že jí všichni věříme,
když to říká.
Víte, je to sranda.
Na bankovce stojí „Věříme v Boha“, ale já jsem ateista.
Nevěřím v Boha, proklínám ho.
No, pravděpodobně shoda náhod. Ne, věříme vládě.
Proto by nikdo nesouhlasil, že dostane zaplaceno dlužním úpisem
nebo podepsanou fotkou celebrit.
- Přijímáte podpisy Dannyho DeVita? - Pouze hotovost, člověče.
- A co Johnny Cash? - Kdo?
LIMONÁDA
Ale všichni akceptují starý dobrý americký dolar.
Jeden dolar? Kde myslíte, že jste? V roce 1990?
Kelímek za pět dolarů, dědo.
Dobrá. Všichni jednou zestárneme, maličká.
Myslel jsem, že jediný moment, kdy vláda
má co do činění s mými penězi, je, když platím daně.
Nebo když jsem jednou podplatil soudce.
Ale vypadá to, že vláda a naše důvěra v ni
ovlivňují každičký okamžik našeho finančního života.
Takže co se stane, když se důvěra zklame?
PENÍZE
Beru jako samozřejmost, že když uložím své peníze do banky,
tak tam zůstanou. Ale proč?
Proč svěřím korporaci bez tváře své celoživotní úspory?
Chci říct, oni mi nesvěří ani tužku.
Ještě před sto lety bankám většina Američanů nevěřila.
Tenkrát bylo běžné, že banky krachovaly.
A když se to stalo, vaše peníze prostě zmizely.
Čau fešáku, kredenc je prázdná a děti brečí.
Potřebuju šáhnout do punčochy, nebo jsem hotová.
Promiňte, madam.
Kvůli krizi jsme v číslech červenějších než opilcův nos.
Vaše peníze zmizely.
Američané se občas tak báli, že přijdou o své úspory,
že sebemenší náznak nestability způsoboval paniku.
Hele, bando! Tihle podvodníci nám nechtějí vyplatit prachy!
Vkladatelé se tedy vrhli na banky
a všichni chtěli vybrat všechny své vklady najednou.
Tomu se říkalo „run na banku“.
A mohlo to dohnat k bankrotu i zdravé banky
a způsobit katastrofální kaskádu bankrotů.
Během velké hospodářské krize zkrachovalo více než 9 000 bank.
Američané přišli o miliardy na úsporách. Ekonomika se zastavila
a tlak veřejnosti donutil prezidenta Franklina Delano Roosevelta jednat.
Jeden po druhém.
Přišla jsem o celé úspory.
Přišla jsem o zisky z nelegální palírny.
Myslela jsem, že dorazíme v bankrotářském sudu. Něco se změnilo?
Dobře. A co tohle?
Abychom obnovili důvěru v bankovní systém,
zřídíme Federální korporaci pro pojištění vkladů.
Vaše vklady budou od nynějška zaručeny
plnou důvěrou ve vládu Spojených států a její platební schopnost.
Co když banka vyhoří?
Dostanete své peníze zpátky.
A co když přijdou Bonnie a Clyde a udělají tu mazec?
Dostanete své peníze zpátky.
A co když vám napíšou,
ať všichni přijdou v bankrotářském sudu, ale nikdo to neudělá?
Je to zaručený, jasný?
FDIC: JE TO ZARUČENÝ, JASNÝ!
Mohu si vybrat jeden cent, prosím? Mockrát děkuji.
V té době se to považovalo za mimořádné opatření, ale fungovalo to.
FDIC stabilizovala bankovní systém, obnovila důvěru
a udělala z runů na banku vzpomínku na minulost.
Když dnes v bance vidíte logo FDIC,
znamená to, že každý z vašich účtů, až do výše 250 000 dolarů,
je plně pojištěn federální vládou.
A od roku 1933 nebyl ztracen jediný cent z pojištěných vkladů.
A to je o to působivější, že k bankovním krachům stále dochází.
Prostě jen v dnešní době, místo aby vznikla panika,
FDIC zasáhne tak hladce, že si toho skoro nikdo ani nevšimne.
Jak to dělají?
Víte co? Panna: Jdeme to zjistit. Orel: Tenhle díl končí.
Člověče, cože? No dobře, tohle neplatí. Ještě jednou.
Hele!
FEDERÁLNÍ KORPORACE PRO POJIŠTĚNÍ VKLADŮ
- Zdravím. - Vítejte ve FDIC, Adame.
To je to nejbankovnější místo, kde jsem kdy byl.
Pojďte, uděláme si malou prohlídku. Dnes provádíme simulaci.
- Opravdu? - Řekla jsem jim o vás.
Že vás pozvu a že to budete sledovat.
Chcete?
To by bylo neuvěřitelné. Vidět, co se stane, když banka zkrachuje.
- Pojďme na to. - Pojďme.
- Adame, jsme tady. Dobré ráno. - Všechny zdravím.
Dík za pozvání. Je to tak oficiální, jsem trochu nervózní.
Dobrá. Takže vítejte všichni na manažerském briefingu.
Jsme tu kvůli bankovní společnosti ABC. Krycí jméno je Kodiak.
Banka byla založena v roce 1948
a má 23 poboček ve dvou státech.
Banka je ztrátová už několik čtvrtletí
a my jsme připravili strategický plán na řešení krize.
Náš tým tam bude pracovat přes víkend,
aby pojištění vkladatelé měli stále přístup ke svým vkladům.
Chceme mít jistotu, že banka otevře v pondělí ráno jako obvykle.
- Takže tahle banka selhává. - Jo.
V té bance má 60 000 lidí svoje účty,
ta banka se potápí, oni nevědí, že tu o tom právě mluvíte.
Nevědí. Ano, snažíme se proletět mimo radary
a zajistit, aby zůstal finanční systém stabilní
a aby vkladatelé nepocítili žádné dopady.
Pokud tedy banka zkrachuje a vy nenajdete nabyvatele,
tak se FDIC octne jako vlastník všeho, co bance patří?
To se může stát, ano.
Ale někdy se také můžeme stát vlastníkem toho,
co nechce převzít nabyvatel banky.
Vážně? Čeho třeba?
V 80. letech jsme měli menšinový podíl na fotbalovém týmu Dallas Cowboys.
- Velmi krátce. - Počkat, opravdu?
Měli jste volné vstupenky nebo co?
- Bohužel ne. - To je smůla.
Měli jsme také práva na hororový film, ve kterém hráli
George Clooney a Charlie Sheen.
Myslím, že se to jmenovalo Grizzly 2, ano.
A jak často se tohle stane?
Teď čím dál méně, protože ekonomice se daří velice dobře,
ale měli jsme výrazné časové období…
- Vzpomínáte si na rok 2008? - To jo.
To zavíraly stovky bank.
Páni, takže v roce 2008 jste museli mít opravdu napilno.
Je důležité vědět, že náklady na řešení krize banky
nejdou z kapes daňových poplatníků.
Máme Fond na pojištění vkladů, financovaný bankami,
které platí pojistné podle rizikového profilu.
Výborně! Ať za to platí banky.
Je to… Byla to jejich chyba.
Takže půjdeme na pobočku banky
a nasimulujeme závěrečnou řeč,
kterou proneseme v pátek, až banka zavře.
Pojďme na to, prosím.
Ale nejdřív ze všeho tohle.
- Dostanete tento čestný odznak. - Cože? Páni!
- Jsem úředník FDIC, neuvěřitelné. - Teď jste připraven. Vypadáte dobře.
Vlastně byste k nám mohl patřit.
A víte co? Cítím se dobře.
V pořádku. Jo, je zamčeno.
To je klasika.
Chtěl bych s vámi tu scénu připravit, než tam půjdeme.
Víte, FDIC není ráda, když banky krachují.
Jsme tu jen pro případ, že se to stane. Je to emocionální situace.
Něco, na čem musíme pracovat.
Snažím se být profesionální, snažím se být soucitný
a jednat s respektem.
Profesionalita, soucit, respekt.
- Výborně. - Pojďme na to.
Kde, prosím, najdu prezidenta banky?
Ano.
- Zdravím, vy jste Jerry? - Ano.
Těší mě. Jmenuji se Tyler Caviness. Jsem z FDIC.
Tak teď je chvíle, kdy bych řekl prezidentovi,
kdo jsme a proč jsme tady.
- Mám to říct? - Do toho, prosím.
Dobře. Pane, strašně nerad vám to říkám,
ale přišli jsme z FDIC s formálním oznámením, že banka je v úpadku.
Až odejde poslední zákazník, mohl byste zavřít banku
a shromáždit zaměstnance, abychom jim to oznámili?
Dobře.
To bylo dost dobrý. Nor… To je v pořádku.
Normálně bychom neřekli, že banka je v úpadku.
Nechceme to zatím vytahovat.
- To uděláme později. - Chápu.
Až pokud stát banku zavře.
Třeba si myslí: „Možná je to přání k mým narozeninám.“
- Jo. - Vážně?
Ne. Je dost pravděpodobné, že ví, proč jsme tady.
Můžete sem všichni? Dnes večer vám musíme něco oznámit.
Dobrý večer, já jsem Tyler Caviness
z Federální korporace pro pojištění vkladů.
Rád vás všechny poznávám. Jak jste slyšeli od státu,
vaše banka je v úpadku
a FDIC zasáhne, aby pomohla krizi vyřešit.
Dobrou zprávou je, že FDIC uzavřela dohodu
s přebírající institucí o nabytí všech vkladů
a prakticky všech aktiv této instituce.
Banka otevře v pondělí ráno
jako obvykle, jen pod novým názvem.
Čeká nás teď společně hodně práce
a my vám děkujeme za vaši spolupráci.
A teď bych vám chtěl představit nabyvatele,
přebírající banku. Děkuji.
To byla dobrá práce.
- Děkuji. - Připadal jste si trapně nebo neobvykle?
Cítil jsem se trochu trapně,
protože normálně, když mluvím ke skupině lidí,
tak se nakonec zasmějí, ale v tomto případě
vidím spoustu znepokojených obličejů.
- Jo. - Jak to prožíváte vy?
Nakonec víme, že jsme tady,
aby zaměstnanci přesně pochopili, o co jde,
a abychom jim pomohli se přes to dostat.
Postarali jsme se o všechno předem,
aby to nebylo žádné drama.
To je to, o co se snažíme.
Žádné drama. Takže když jsem zákazník této banky,
v pátek, v sobotu i v neděli moje karta pořád funguje.
Pak v týdnu dostanu mail nebo dopis:
„Vaše banka změnila jméno.“ A řeknu si: „Koho to zajímá,
nějaký hromadný dopis od mé…“
- A život jde dál. - Přesně.
Nic to pro mě nemění, protože jste tady vy.
- Jo. - Jo. Úžasné.
Díky moc, Tylere.
- V pořádku, hezký den. - Díky, vám také.
To je tak neuvěřitelné!
Nevím jak vy,
ala podle mě je to jeden z nejúčinnějších vládních programů všech dob.
Lidé z FDIC skoncovali s hrozbou bankovních krachů tak důkladně,
že to nejen neublíží našim úsporám, ale o krachu už se ani nedozvíme.
Kdyby nenastolili takovou důvěru,
naše ekonomika by doslova přestala fungovat.
Ale počkat.
Bankovní krach je jen jeden z problémů, který našem penězům hrozí.
Co dělá federální vláda
pro naši ochranu před všemi ostatními finančními katastrofami, co nás ohrožují?
Víte, tenhle pořad se měl vysílat už před rokem.
Ale lehce uhádnete, k jaké události, která změnila svět,
došlo týden poté, co jsme otevřeli scénáristickou dílnu.
Ne, nemluvím o vydání Animal Crossing: New Horizons.
I když to mě také zdrželo o více než rok.
Ne. Udeřil covid-19.
A stejně jako tolik dalších projektů napříč celou zemí
i my jsme to museli zastavit. Byla to děsivá doba.
Miliony Američanů se ocitlo bez práce, burza se propadla
a biliony dolarů zmizely z ekonomiky rychleji,
než streaming Quibi zmizel z našich telefonů.
Nastala doba, kdy všichni, od sezónních pracovníků až po šéfy,
čekali od vlády nějakou pomoc.
A co vláda udělala?
ZAVŘENO Z DŮVODŮ COVIDU
Spustili déšť. Biliony dolarů pro nezaměstnané.
Pobídkové šeky, půjčky malým podnikům a daňové úlevy pro firmy.
Tato nouzová infuze hotovosti opravdu stabilizovala ekonomiku.
Ale přistihl jsem se, jak sleduji CNBC a říkám si:
„Tak za prvé, kdy zase začnou dávat Mezi žraloky? Tohle je nuda.“
Ale především, odkud se všechny ty peníze na záchranu berou?
A kdo z nich má skutečně užitek? My lidi, nebo miliardáři?
Odpovědi na tyto otázky by vás mohly překvapit.
KOUZELNÝ VEČER S FEDEM
Lidi, já jsem Penn Jillette a tohle je můj partner Teller.
Možná se cítíte ohromení, zmatení, ba i popletení záchrannými balíčky vlády,
ale nás neoklamali.
Jsme tu, abychom vám ukázali, jak to kouzlo funguje.
Tady Teller bude hrát roli vlády.
A tyhle hromady starých dobrých amerických dolarů,
to jsou peníze proudící ekonomikou.
Šťastní lidé jezdí na nákupy, berou si bankovní půjčky
a všechno sázejí na koníčky. Ale prrr!
Když dojde ke krachu ekonomiky, lidé se začnou bát.
Veškerá aktivita se zastaví
a biliony dolarů doslova zmizí z oběhu.
Panika, kalamita! Kola financí se zastavují.
Nikdo už si nekupuje frapučíno
ani Ford F-150.
Na záchranu kapitalismu musí vláda do systému vložit hotovost,
aby se ekonomika znovu rozproudila.
Takže potřebujeme dobrovolníka, který by své peníze utrácel.
Nebuďte lakomí.
Přišli jste se podívat na nás, takže se válíte ve zlatě.
Já! Vezměte si moje peníze.
Dobrá, pane Prachatý. A když jste tak zazobaný,
co kdybyste dělal banku?
A tady Teller bude ministerstvo financí.
Strýček Sam potřebuje 2,2 bilionu dolarů
na stimulaci ekonomiky.
Takže udělá to, co vždycky, když potřebuje utrácet peníze.
Vypůjčí si od investorů, od jiných zemí a od vás, od banky.
Páni! To tam máte pěkný balík.
Něco si potřebujete kompenzovat?
Ne, neodpovídejte.
Vláda vezme vypůjčené peníze a vynaloží je na nezaměstnané,
finanční pomoc a jiné stimuly, aby se ekonomika znovu rozhýbala.
Na oplátku dostane banka dlouhodobý státní dluhopis,
což je jen kus papíru, kecy, co říkají: „Dlužím ti.“
Stejně tak se i další banky a společnosti zadluží více
než absolvent vysoké školy.
Kdo další chce půjčit strýčku Samovi pár stovek miliard?
Proč by měli všichni chtít?
Vždycky chtějí.
Společnosti i zahraničí dychtí půjčit naší vládě,
protože jsme supervelmoc.
Ten největší a nejhorší kápo na světě!
A to z nás dělá bezpečnou sázku.
Vláda USA je něco jako Lannisterové.
Vždy platíme své dluhy
a vedeme spoustu zbytečných válek.
Hele, já vím, že si vláda pořád půjčuje,
ale jsme v krizi a půjčujeme si tak moc najednou.
Mluvím o dluhu dva biliony nad rámec toho, co obvykle utrácíme.
Nezdá se to šílené?
Proto máme další trik v rukávu,
jen pro případ, že by banky znervózněly.
Jmenuje se to FED. Pamatujete? Dali jsme vám všem bankám
celou hromadu dlouhodobých státních dluhopisů, ne?
Co kdybyste se na ně hned mrkli?
Cože?
Jo. Vláda všechny vaše dlužní úpisy splatila.
Nyní můžete poskytovat půjčky na bydlení, investovat do podniků
a dávat svým manažerům tučné bonusy.
Ale odkud se všechny tyhle peníze berou?
No dobrá, nebyla by to show Penna a Tellera,
kdybychom neprozradili, jak kouzlo funguje.
Federální rezervní banka vlády
prostě naťuká pár čísel do počítače
a přidá pár nul k zůstatku banky.
Cože? Takže vytváří ty peníze z ničeho?
Přesně tak. Federální vláda doslova kontroluje,
kolik je peněz v oběhu, což jí samo o sobě
umožňuje zachránit ekonomiku před krizí.
A to funguje jen proto, že banky vládě důvěřují,
že vždy splatí své dluhy.
Aha, to je úžasné. Ale já…
Ne. To je všechno.
Jsem Penn Jillette a to je Teller. Jsme Penn a Teller.
Ať jste sakra kdokoli, pryč z naší scény. Vypadněte z naší scény!
Dobře, ale počkat. Parádní kouzlo,
ale co se stane, když nejste banka?
Jo, třeba miliardáři na Wall Street věří,
že jim vláda v krizi pomůže.
Ale může průměrný Američan věřit vládě, že nás zachrání,
když naše peníze uletí?
Ahoj, Adame.
Ahoj, Sandro. Ahoj, Claudie. Díky moc za to všechno.
- Není zač. - Tady je tak krásně.
- Ach, díky. - Děkujeme.
Co je tohle všechno?
Měli jsme denní školku, museli jsme zavřít.
Tady jsme všichni čtyři. Tohle je můj táta, já, Claudia
a tohle je náš bratr. Když jsme otevírali školku.
- Slavnostní zahájení. - Jo.
Mám otázku. Tohle mě vždycky zajímalo.
Kde jste na to zahájení sehnali ty obrovské nůžky?
Každý podnik měl samozřejmě během pandemie spoustu problémů.
Vyprávějte mi svůj příběh.
Měli jsme kapacitu pro 55 dětí ve věku
od šesti týdnů do pěti let.
Většina našich rodičů byli lékaři na pohotovosti
nebo pracovali v předních liniích v supermarketech.
Takže jsme měli děti nezbytných profesí.
Takže jste nezbytní pro nezbytné lidi.
- Jasně. - Přesně.
A tak jsme se snažili vymyslet,
jak může náš personál pokračovat. Je bezpečné, abychom pokračovali?
A někteří nepřišli.
Vrátily se asi čtyři nebo pět dětí.
Byl to prostě zmatek.
Vypadá to, že to pro vás byla dost finančně náročná situace.
Snažili jsme se to zorganizovat, nějak se s tím vypořádat.
Navíc to bylo výročí úmrtí naší matky.
- Takže už tak dost černý den. - Jo, to ano.
A moje sestra mi volá a říká: „Hele, všechno jsem to přepočítala
a nepůjde to.“
A bylo jasné, že to nepostihuje
jen nás a moje dě…
naše děti, o které se teď neměl kdo starat.
I naši zaměstnanci přišli o příjmy.
Ale byla podepsána spousta papírů.
- Že jo? - Správně.
A velkou část z toho tvořily přímé půjčky
určené na ochranu výplat,
aby podniky jako vy
nemusely propouštět.
- Dostali jste takovou půjčku? - Dostali.
Ale bylo to 6 000 dolarů.
- Jasně. - To je vše, co jsme dostali.
- Tečka, jo? - Jo.
Měli jste šest zaměstnanců, takže to nebylo ani na jeden měsíc platů.
Ne. Ale druhá a třetí půjčka nám byla odmítnuta.
- Proč vám je odmítli? - A to bylo… Já nevím.
- To nikdy neřekli. - Ne, neřekli.
A podle vás proč?
Protože jsme jen taková malá školka, kterou provozují dvě ženy.
Nekřičely jsme dost nahlas.
- To je fakt v prdeli. - To jo.
- Jo! Souhlasím. - Taky si to myslím!
Je nějaká možnost zajet tam?
- Samozřejmě. - Jo?
Ráda bych tam zajela a znovu viděla ten malý žlutý domeček.
To je poprvé, co se sem vracím.
- Je to hned za tou zdí? - Jo.
Vlastně tam nemám přístup.
Třeba nám produkce může pomoct s žebříkem nebo tak.
Úžasné. Děkuji, Kendalle.
Panebože. To je roztomilé.
Vypadá to tak smutně.
Normálně by si tu měly hrát naše děti, dělat tu povyk.
Musely jsme si vzít všechno, co jsme pobraly, a odejít.
Komunita takové místo opravdu potřebuje.
Aby tu byl někdo, kdo o to pečuje a miluje to tu stejně jako my.
To jo. Vy jste poskytovaly komunitě tak velkou službu,
ale když pak přišla krize
a vláda připravila pro všechny velkou záchrannou síť,
vypadá to, že oka sítě byla příliš velká a vy jste příliš malí.
- Propadli jste skrz. - Přímo naskrz.
Jak by systém,
který by vás podporoval tak, jak jste potřebovali,
vypadal podle tebe?
Pro mě by to znamenalo být slyšet.
Mít někoho, komu můžeš zavolat.
- Mít správu pro maličké podniky. - Ano, určitě.
- Která by tu byla pro vás. - Jo.
Pro maličké podniky, přesně.
Sandro, díky moc za tvůj příběh. Nemůžu ti dost poděkovat.
Já děkuji, že jsi mi umožnil představit naše malinké podnikání.
Jo. Můžu tě obejmout?
- Jasně! Děkuji. - Díky moc.
- Tak jo. - Dobrá. Měj se.
Ten Sandřin příběh mě přivádí do varu. A není v tom sama.
Kolik vás zná nějakou Sandru?
A kolik z vás bylo taková Sandra?
Čekali jste na záchranné lano, které nikdy nepřišlo.
Jak je možné, že naše vláda je schopná spustit déšť peněz z nebes,
ale znovu a znovu selhává v tom, aby ty peníze skončily
v rukou lidí, kteří to nejvíce potřebují.
No, nakoukli jsme do toho. A odpověď vás nijak neuklidní.
V této zemi máme dva radikálně rozdílné systémy
na rozdělování federální finanční podpory.
Jeden pro bohaté a jeden pro všechny ostatní.
Banky a velké korporace mají přímý a účinný přístup k vládním financím.
Pro ně je to něco jako letět v první třídě.
Tahle recese je tak skličující, potřebuji letenku do Penězova.
Samozřejmě. Jak budete platit?
Právě jsem vydal tyto dluhopisy.
Což je, jak víte, jen kus papíru, kecy, co říkají: „Dlužím ti.“
Výborně, pane.
My ve Federálním rezervním systému bychom je od vás rádi koupili.
Letenka do Penězova.
A prosím, užijte si naše bezplatné rosé s nízkým úrokem.
Doufáme, že vás zase brzy zachráníme.
Dík.
Ale my ostatní nemůžeme vydat dluhopisy,
takže nemáme k takové pomoci přístup.
Místo toho jsme uvízli v turistické třídě.
Moje restaurace od uzavření opravdu trpí.
Prosila bych letenku do Penězova.
Já nevím. Můžete vydat nějaké dluhopisy?
Ne, já… Co to je?
Budete muset počkat tamhle.
Ne, turistická třída je až moc pohodlná. Je to spíš jako lovení letenek nadivoko.
Federální agentura pro distribuci finanční pomoci malým podnikům při covidu-19
se nazývá Správa malých podniků.
Ale oni sami jsou tak malí,
že musí svou práci zadávat bankám.
Další!
Potřebuji se dostat do Penězova, prosím. Mám rodinu a deset zaměstnanců.
Jasně. Stoupněte si do fronty, moc rád vám pomůžu.
Jen co dostanu svůj podíl.
Tohle je skutečnost. Během půjčkového programu při covidu-19
bylo bankám skutečně umožněno vydělávat na každé půjčce.
A mezera v návrhu zákona umožnila i velkým podnikům,
jako jsou restaurační řetězce, aby splňovaly podmínky.
Tady je půjčka pro vás, pane Changu, a tady pro vás, Ruth,
a pro vašeho přítele Chrise.
Doufám, že vaše malé steakové impérium přežije.
Co se k čertu děje?
Zjistili jsme, že se dá vydělat víc
poskytnutím několika velkých půjček velkým podnikům
než spousty malých půjček malým podnikům.
Tak jsme na to najeli. Další!
A to by mohlo vysvětlit, proč ve většině velkých měst
podniky v převážně bílých oblastech dostávaly
půjčky mnohem víc než podniky v barevných komunitách.
Ale vedle toho, jaké pozornosti se za pandemie dostalo malým podnikům,
víte, kdo na ni opravdu dojel? Jednotliví pracovníci.
Protože jim byla pomoc poskytována v rámci podpory v nezaměstnanosti
a to je spíše ten nejhorší výlet, na kterém jste kdy byli.
Jestli jste někdy byli v Americe na dávkách,
nemusím vám říkat, jak je to na hovno.
Je to vratký, poslepovaný program, který každý stát uplatňuje jinak.
A mnohé z nich trpí nedostatkem financí už celá léta.
Dobře, miláčkové.
Dnes tu nemám moc posily,
takže to bude na dlouho. Vezmu vás jednoho po druhém.
Takže kdo tu byl první?
Takže když v roce 2020 udeřila bezprecedentní vlna nezaměstnanosti,
systém nebyl v podstatě vůbec schopný
čelit tsunami žádostí.
Sakra!
Nedali mi ořezávátko, musím je ořezávat ručně.
Pouhé podání žádosti o podporu v nezaměstnanosti při pandemii
bylo byrokratickou noční můrou.
Američany v nouzi to stálo hodiny času
a museli čekat měsíce, než přišla pomoc.
Zatímco největší podniky v Americe odpočívaly v první třídě.
Nechápu, z čeho jsem unavený. V letadle jsem se tak dobře vyspal.
NAVŠTIVTE NÁDHERNÝ PENĚZOV
Víte, když nás covid-19 vyřadil,
moje produkční společnost dostala půjčku jako Sandra.
A naše práce rozhodně není zásadní. Sandra se starala o děti.
Já tu jen dělám vtipy s tužkama.
A přesto jsme dostali větší pomoc a rychleji než ona,
jen protože máme lepší účetní ve větší bance.
Měl jsem víc, tak jsem dostal víc.
To je svět naruby.
Ale celý náš systém je takto zmanipulovaný.
Můžeme se divit, že mu tolik Američanů přestalo věřit?
Limonádová holčičko, co se stalo?
Odcházím ze hry, starče. Půjčku jsem nikdy nedostala
a nikdo nechce utrácet podporu za limonádu.
Asi budu pracovat pro Amazon a dostanu zaplaceno dárkovými kartami.
Limonádová holčičko, to ne!
Náš finanční systém a naše vláda závisejí na naší důvěře.
Když nebudeme věřit, že jsou naše peníze v bance v bezpečí,
když nebudeme věřit, že nám vláda v krizi pomůže,
a když nebudeme věřit, že tento kus potištěného papíru má hodnotu dolaru,
všechno zkolabuje.
A to je právě riziko,
když naše vláda neplní své sliby.
Ukazuje se, že naše ekonomika a naše vláda
jsou jako pohádková víla.
Když v ni nevěříme, zemře.
Ale není to nevyhnutelné.
Lepší systém je možný
a naše vláda ho může vytvořit, když to zkusí.
Chci říct, jsou to ti samí lidé, co kontrolují kvalitu jídla,
co předpovídají hurikány,
co vyslali člověka na Měsíc.
Což mi připomíná…
PODLE KNIHY MICHAELA LEWISE PÁTÉ RIZIKO
České titulky: Radka Labric