‎UN SERIAL NETFLIX
‎Băncile au fost salvate! ‎Noi am fost vânduți!
‎O întrebare. Ai încredere în guvern?
‎Nu am mereu. I-am văzut ‎cum au salvat Wall Street
‎în timp ce americanii obișnuiți suferă. ‎I-am văzut atacând protestatari pașnici.
‎Și hai că știu ce face TSA-ul de fapt
‎cu toate jeleurile mele ‎de marijuana confiscate.
‎Băncile au fost salvate! ‎Noi am fost vânduți!
‎Dar știi ce mi-am dat seama? Există un mod
‎în care cu toții avem încredere ‎implicită în guvern în fiecare zi.
‎Folosim bani, iar banii ‎nu sunt altceva decât încredere.
‎Vezi, singurul motiv pentru ‎care această bucată de hârtie are valoare,
‎este pentru că guvernul ‎spune asta și pentru că noi îi credem
‎când spun asta.
‎Știi, e amuzant
‎că pe bancnotă scrie ‎„credem în Dumnezeu”, dar eu sunt ateu.
‎Nu am încredere în ‎Dumnezeu, îl blestem pe Dumnezeu.
‎Eh, probabil este o coincidență. ‎Nu, avem încredere în guvern.
‎De aia nimeni nu ar fi ‎de acord să fie plătit prin garanții
‎sau fotografii cu autograf ale vedetelor.
‎- Acceptați Danny DeVito's? ‎- Doar cash, amice.
‎- Dar Johnny Cash? ‎- Cine?
‎LIMONADĂ
‎Dar toți acceptă ‎bătrânul bilet verde american.
‎Un dolar? Ce crezi, că suntem în 1990?
‎Cinci dolari un pahar, tataie.
‎Bine, vârsta vine pentru toți, puștoaico.
‎Știi, credeam că ‎singura dată când guvernul
‎interacționează cu banii mei ‎este când îmi plătesc taxele
‎sau când am mituit un judecător,
‎dar se pare că guvernul ‎și încrederea noastră în el
‎afectează fiecare secundă ‎a vieții noastre financiare.
‎Și ce se întâmplă când încrederea dispare?
‎BANII
‎Știi, iau de bun faptul că ‎atunci când îmi pun banii în bancă
‎vor rămâne acolo. Dar de ce?
‎De ce am încredere într-o companie ‎fără chip că are grijă de economiile mele?
‎Adică ei nu au încredere ‎în mine cu pixurile lor.
‎Ei bine, în urmă cu un secol, ‎cei mai mulți americani nu aveau.
‎Vezi, pe atunci, era normal ‎ca băncile să dea faliment.
‎Și când se întâmpla asta, ‎banii tăi dispăreau.
‎Bună, frumosule. Dulapurile ‎sunt goale și copiii plâng.
‎Am nevoie de bani sau voi fi ruinată.
‎Îmi pare rău, doamnă,
‎criza asta ne-a înroșit ‎bilanțul ca nasul lui WC Field.
‎Banii dvs. s-au evaporat.
‎Americanii ar putea fi atât de ‎speriați că vor pierde economiile
‎încât orice semn de ‎instabilitate ar putea crea panică.
‎Hei, gașcă! Acești spălători ‎de bani dăunează banilor noștri.
‎Deponenții s-ar grăbi la bancă
‎și ar încerca să își ‎retragă toți banii în același timp.
‎Asta a fost numită panică bancară
‎și ar putea falimenta ‎inclusiv băncile sănătoase
‎rezultând o cascadă de închideri.
‎În timpul Marii Crize Economice, ‎peste 9000 de bănci au dat faliment.
‎Americanii au pierdut economii ‎de miliarde. Economia s-a oprit,
‎iar protestele l-au forțat pe președintele ‎Franklin Delano Roosevelt să acționeze.
‎Pe rând.
‎Mi-am pierdut economiile.
‎Mi-am pierdut banii ‎pentru dealerul de băutură.
‎Am crezut că vom purta toți ‎butoaie sau s-au schimbat planurile?
‎Bine, bine! Ce spui de asta?
‎Pentru a reda încrederea ‎în sistemul bancar
‎vom crea Agenția Federală de Asigurare ‎a Depozitelor.
‎Depozitele dumneavoastră vor fi garantate
‎de acum înainte prin toată credința ‎și creditul guvernului Statelor Unite.
‎Și dacă banca va arde?
‎Vei primi banii înapoi.
‎Dacă Bonnie și Clyde ‎intră în bancă și fac ravagii?
‎Vei primi banii înapoi!
‎Dacă primești o telegramă
‎care spune că toți vor purta ‎butoaie la audiență, dar n-a fost așa?
‎Este garantat, bine?
‎FDIC, ESTE GARANTAT, BINE?!
‎Pot retrage un cent, ‎te rog? Mulțumesc mult!
‎La acel moment, acesta a fost considerat ‎un lucru neobișnuit, dar a mers.
‎FDIC a stabilizat sistemul ‎bancar, a redat încrederea
‎și a făcut panica bancară ‎de domeniul trecutului.
‎Azi, când vezi logo-ul FDIC la banca ta,
‎înseamnă că până la 250.000 ‎de dolari din banii tăi per cont
‎sunt asigurați în totalitate de guvern.
‎Și din 1933, nici un cent din ‎depozitele asigurate nu a fost pierdut.
‎Și este cu atât mai impresionant cu cât ‎falimente ale băncilor încă au loc.
‎Doar că, în prezent, ‎în loc să creeze panică,
‎FDIC se insinuează atât de bine încât ‎aproape nimeni nici măcar nu observă.
‎Cum fac asta?
‎Facem așa, cap, mergem să aflăm, ‎pajură, show-ul se termină acum.
‎Oh, Doamne. Ce? Bine. ‎Asta nu se pune. Hai să dăm din nou.
‎Hei!
‎AGENȚIA FEDERALĂ DE ‎ASIGURARE A DEPOZITELOR
‎- Bună ziua! ‎- Bună și bine ai venit la FDIC, Adam.
‎Acesta e cel mai ‎bancar loc în care am fost.
‎Hai să facem un mic tur! ‎Astăzi vom efectua o simulare.
‎- Serios? ‎- Le-am spus că o să
‎te invit pe tine ‎să ni te alături la ședință.
‎Ai dori asta?
‎Doamne, ce tare! ‎Putem vedea falimentul unei bănci.
‎- Să mergem. ‎- Hai.
‎- Adam, uite-i. Bună dimineața. ‎- Doamne, bună tuturor.
‎Mersi de primire. ‎E foarte oficial, sunt puțin emoționat.
‎În regula. Bine ați venit la ‎această ședință executivă.
‎Suntem aici pentru Compania ‎Bancară ABC. Numele de cod e Kodiak.
‎Banca a fost înființată în 1948
‎și are 23 de sucursale ‎de retail pe două state.
‎Banca a fost ‎neprofitabilă în ultimele trimestre
‎și am găsit o strategie pentru rezoluție.
‎Echipa de pe teren va lucra în weekend
‎pentru ca deponenții să ‎aibă mereu acces la banii lor.
‎Ne asigurăm că banca se ‎deschide normal luni la 8:30 dimineața.
‎Deci este o bancă falimentară,
‎60.000 de oameni au conturi acolo,
‎banca se prăbușește și ei nu știu ‎că sunteți aici vorbind despre…
‎Nu știu. Da, încercăm ‎să nu fim descoperiți și
‎ne asigurăm că sistemul ‎financiar rămâne stabil
‎și deponenții nu sunt perturbați.
‎Deci dacă o bancă dă ‎faliment și nu găsește un cumpărător
‎ajunge FDIC să dețină tot ce avea banca?
‎Da, așa este,
‎dar câteodată deținem și noi lucruri
‎pe care o bancă ‎achizitoare n-ar vrea să le aibă.
‎Serios, ce anume?
‎Păi în anii '80 am avut ‎o parte minoritară în Dallas Cowboys
‎- pentru puțin timp. ‎- Serios?
‎Ai avut bilete gratuite sau ce?
‎- Din păcate, nu. ‎- Păcat.
‎Am mai avut drepturi asupra ‎unui film de groază în care jucau
‎George Clooney și Charlie Sheen.
‎Cred că se numea Grizzlies II, da.
‎Deci cât de des se întâmplă asta?
‎În ultimul timp, mai puțin ‎deoarece economia merge foarte bine,
‎dar am avut o perioadă semnificativă,
‎- dacă cineva își mai amintește în 2008, ‎- Da.
‎când am avut sute de bănci închise.
‎Oau, cred că a fost o ‎perioadă aglomerată pentru voi.
‎Cel mai important lucru ‎e să știi că prețul unei rezoluții bancare
‎nu e plătit de contribuabil.
‎Avem un fond de asigurare ‎a depozitelor creat de bănci
‎care plătesc extra ‎în funcție de profilul de risc.
‎Îmi place. Să plătească băncile.
‎Este… dacă a fost vina lor.
‎Așa că ne vom duce la o sucursală
‎și vom simula un discurs de închidere
‎chiar vineri seara la închiderea băncii.
‎Chiar vreau, te rog.
‎Bine, înainte de toate ‎să-ți dăm această insignă de onoare
‎- să te însemnez. ‎- Ce? Oau.
‎- Sunt un oficial FDIC, incredibil. ‎- Ești gata de plecare. Arăți bine.
‎De fapt cred că te-ai descurca.
‎Știi ce? Mă simt cool.
‎În regulă. Am rămas pe dinafară.
‎Clasic.
‎Credeam că o să repet ‎scena cu tine înainte să intrăm.
‎Nouă nu ne place când o ‎bancă falimentează, doar suntem acolo
‎în caz că se întâmplă asta. ‎Este o situație emoțională,
‎e ceva prin care trecem.
‎Vreau să fiu profesionist. ‎Vreau să fiu înțelegător.
‎- Da. ‎- Vreau să fiu respectuos.
‎Profesionist, înțelegător, respectuos.
‎- Grozav. ‎- Hai.
‎Bună, puteți să-mi spuneți ‎unde e directorul băncii?
‎Da.
‎- Bună, tu ești Jerry? ‎- Da.
‎Bună, încântat. Numele meu e ‎Tyler Caviness. Lucrez la FDIC.
‎În regulă și acum ‎trebuie să-i spun directorului
‎cine suntem și de ce suntem aici.
‎- Să o spun eu? ‎- Da, te rog.
‎Bine, domnule, îmi pare rău să spun asta,
‎suntem aici de la FDIC să aducem o ‎scrisoare oficială că banca a falimentat.
‎O dată ce ultimul client de azi ‎pleacă, dacă ai putea să încui ușă
‎și să aduni toți angajații ‎ca să putem face anunțul.
‎Bine.
‎A fost destul de bine. E în regulă.
‎În mod normal nu am ‎spune că banca dă faliment.
‎Nu vrem să o spunem până la
‎- final. O dată ce comisia ‎- Da.
‎chiar închide banca.
‎Dar poate se gândea, ‎„Poate e un anunț pentru ziua mea.”
‎- Da. ‎- Nu?
‎Nu, sunt șanse mari ‎ca el să știe de ce suntem aici.
‎Echipă, ne putem aduna? ‎Avem un anunț aici în seara asta.
‎Bună, tuturor, mă numesc Tyler Caviness,
‎de la Agenția Federală ‎de Asigurare a Depozitelor.
‎Mă bucur să vă cunosc. ‎Cum ați auzit din declarație,
‎banca voastră a falimentat
‎și FDIC e aici să ‎vă ajute să rezolvați situației.
‎Vestea bună e că ‎FDIC a încheiat un acord
‎cu o presupusă instituție să ‎achiziționeze toate depozitele
‎și practic toate bunurile instituției.
‎Banca se va redeschide luni dimineața
‎ca de obicei, dar sub un alt nume.
‎Va fi multă muncă pentru a reuși împreună
‎și suntem recunoscători pentru cooperare.
‎Și acum vreau să vă prezint cumpărătorul,
‎banca achizitoare. Mulțumesc.
‎A fost foarte bine!
‎- Mulțumesc. ‎- Ți s-a părut ciudat sau nefiresc?
‎S-a simțit puțin ciudat
‎că în mod normal ‎când vorbesc unor oameni,
‎ei râd la sfârșitul ‎propoziției, dar în acest caz
‎sunt multe fețe îngrijorate.
‎- Da. ‎- Cum e pentru tine?
‎Te obișnuiești știind că o facem
‎pentru a ne asigura ‎că ei înțeleg ce se întâmplă
‎și să le explicăm procedura.
‎Ne-am ocupat de ‎toate acestea înainte așa că
‎acum e o nimica toată.
‎Asta ne străduim să facem.
‎O nimica toată. Ca și cum ‎sunt client al acestei bănci
‎și vineri, sâmbătă, duminică ‎cardul meu de debit merge.
‎Apoi primesc ‎un email sau o scrisoare ce spune
‎„Hei, banca ta are un nou nume,” ‎și eu sunt: „Cui îi pasă,
‎un formular de la… în fine.”
‎- Și viața mea continuă. ‎- Da!
‎Nu simt nicio ruptură ‎pentru că vă ocupați voi.
‎- Da. ‎- Da. Nemaipomenit!
‎Mersi mult, Tyler.
‎- Bine, o zi bună. ‎- Mersi la fel.
‎Cât de tare este asta?
‎Nu știu despre voi, dar
‎eu cred că e unul din cele mai eficiente ‎programe guvernamentale din istorie.
‎Cei de la FDIC au neutralizat atât ‎de bine amenințarea falimentului bancar,
‎nu doar că banii noștri n-au ‎de suferit, dar nici nu mai auzim de ei.
‎Și dacă nu creau acea încredere,
‎economia noastră ar fi ‎încetat să mai funcționeze.
‎Dar stați așa,
‎falimentul băncilor e doar un lucru ‎rău ce se poate întâmpla banilor noștri.
‎Ce face guvernul
‎pentru a ne proteja de toate celelalte ‎dezastre financiare care ne amenință?
‎Știi, acest show ‎trebuia să apară acum un an.
‎Dar poți ghici ce ‎s-a întâmplat și a schimbat lumea
‎la o săptămână după ce ‎ne-am început să scriem?
‎Nu, nu vorbesc despre lansarea ‎Animal Crossing: New Horizons.
‎Totuși, și asta m-a împiedicat ‎să lucrez timp de peste un an.
‎Nu, Covid-19.
‎Și ca atâtea afaceri din toată țara,
‎am fost forțați să închidem. ‎A fost o perioadă înspăimântătoare.
‎Milioane de americani ‎au ajuns șomeri, bursa s-a prăbușit
‎și miliarde de dolari ‎au dispărut din economie
‎mai repede decât Quibi ‎de pe telefoanele noastre.
‎A fost o perioadă în care toată ‎lumea, de la lucrători până la directori
‎căutau ajutor la guvern.
‎Așa că ce au făcut?
‎ÎNCHIS DIN CAUZA COVID
‎Au făcut să plouă. ‎Miliarde de dolari în șomaj,
‎stimulente, credite pentru firme ‎mici, scutiri de impozite pe profit.
‎Această infuzie de urgență ‎de numerar a stabilizat economia,
‎dar m-am trezit uitându-mă ‎la CNBC și întrebându-mă:
‎„În primul rând, când încep reluările ‎cu Shark Tank? Ăsta e plictisitor”.
‎Dar, mai important, de unde ‎vin toți acești bani de salvare
‎si cine beneficiază cu adevărat? ‎Noi, oamenii sau bogații lumii?
‎Ei bine, răspunsurile la ‎aceste întrebări vă pot uimi.
‎O NOAPTE MAGICĂ CU FED
‎Oameni buni, sunt ‎Penn Jillette, el e partenerul meu Teller.
‎Și s-ar putea să fiți uimiți, confuzi, ‎sau derutați de salvările guvernamentale,
‎dar nu ne-au păcălit.
‎Suntem aici să vă ‎arătăm cum funcționează magia.
‎Teller va juca rolul guvernului
‎și aceste stive de verzișori
‎sunt banii care curg prin economie.
‎Oameni fericiți care cumpără ‎alimente, iau împrumuturi bancare
‎și pariază totul pe ponei. Dar stai așa.
‎Când are loc o criză ‎economică, oamenii se sperie.
‎Toată această activitate se oprește
‎și miliarde de dolari ‎dispar literalmente din circulație.
‎Oh, panică, groază, ‎roțile finanțelor se opresc.
‎Nimeni nu mai cumpără frappuccino
‎și Ford F-150.
‎Pentru a salva capitalismul, ‎guvernul trebuie să injecteze numerar
‎în sistem pentru ca ‎economia să meargă din nou.
‎Așa că avem nevoie de un ‎voluntar care să furnizeze niște bani.
‎Nu fiți zgârciți.
‎Vă permiteți să fiți aici, ‎deci știm că aveți bani.
‎Eu, eu! Luați-mi banii!
‎Bine, domnule Saci-de-Bani, ‎dacă aveți atât de mulți,
‎de ce nu sunteți banca?
‎Și Teller este Trezoreria SUA.
‎Acum unchiul Sam are ‎nevoie de 2,2 miliarde de dolari
‎pentru a stimula economia.
‎Așa că face ceea ce face ‎oricând trebuie să cheltuiască bani.
‎Se împrumută de la investitori, ‎de la alte țări și de la tine, banca.
‎Oau! Ai foarte mulți acolo.
‎Compensezi pentru altceva?
‎Nu, nu răspunde.
‎Guvernul ia banii ‎împrumutați și îi cheltuie pe șomaj,
‎salvări, un alt stimulent pentru ‎a pune din nou economia în mișcare.
‎În schimb, banca primește ‎o obligațiune de trezorerie,
‎care este doar un mod ‎fantezist de a spune: „Îți sunt dator”.
‎E același lucru ca atunci când alte ‎bănci și companii se îndatorează mai mult
‎decât un absolvent de facultate.
‎Cine mai vrea să-i împrumute ‎Unchiului Sam câteva sute de miliarde?
‎De ce ar face toată lumea asta?
‎Oh, mereu o fac.
‎Companiile și alte țări vor ‎să ne împrumute guvernul
‎pentru că suntem o super-putere.
‎Cea mai mare, cea mai tare din lume!
‎Și asta ne face să fim un pariu sigur.
‎Guvernul SUA e cam ca familia Lannister,
‎ne plătim mereu datoriile
‎și pornim o mulțime de războaie inutile.
‎Da, știu că guvernul se împrumută mereu,
‎dar într-o criză ne ‎împrumutăm foarte mult deodată.
‎Adică 2 miliarde datorie ‎pe lângă ceea ce cheltuim de obicei?
‎Nu este prea mult?
‎De aceea mai avem un as în mânecă
‎doar pentru cazul ‎în care băncile se enervează.
‎Se numește „Fed”. Acum, dacă ‎vă amintiți, v-am dat tuturor băncilor
‎o grămadă de obligațiuni ‎de trezorerie ca garanție, nu?
‎De ce nu le verificați acum?
‎Ce?
‎Da. Guvernul v-a ‎rambursat toate garanțiile.
‎Acum poți face împrumuturi ‎pentru locuințe, să investești în afaceri
‎și să oferi directorilor tăi ‎niște bonusuri grozave.
‎Dar de unde au venit toți acești bani?
‎Ei bine, n-ar fi un show Penn & Teller
‎dacă nu am dezvălui cum se face trucul.
‎Banca Rezervei Federale a guvernului
‎introduce pur și simplu ‎câteva numere într-un computer
‎și adaugă câteva zerouri la soldul băncii.
‎Ce? Deci creează bani din nimic?
‎Exact. Guvernul literalmente
‎controlează câți bani există și asta îi dă
‎puterea de a salva economia într-o criză.
‎Și funcționează doar ‎pentru că băncile au încredere în guvern
‎că-și plătește întotdeauna datoriile.
‎Bine, e uimitor. Dar eu…
‎Nu. Asta e tot.
‎Eu sunt Penn Jillette, cu ‎partenerul Teller, suntem Penn & Teller.
‎Oricine naibii ești, ieși de pe scena ‎noastră. Coboară de pe scena noastră!
‎Bine, stai. Mișto truc de magie, dar
‎ce se întâmplă dacă nu ești o bancă?
‎Da, miliardarii de pe Wall Street
‎au încredere că ‎guvernul îi asigură într-o criză,
‎dar americanul de rând poate ‎avea încredere în guvern că îl va salva
‎când banii vor zbura?
‎Hei, Adam.
‎Hei, Sandra. Bună, Claudia. ‎Mersi mult pentru asta.
‎- Cu plăcere. ‎- E drăguț aici.
‎- Oh, mersi. ‎- Mersi.
‎Ce sunt toate astea?
‎Am avut o grădiniță ‎pe care a trebuit s-o închidem.
‎Suntem noi patru. Tatăl meu, eu, Claudia,
‎el e fratele nostru, ‎când am deschis școala.
‎- Marea deschidere. ‎- Da.
‎Am o întrebare că ‎mereu am vrut să știu.
‎Pentru o deschidere, ‎de unde iei foarfecele alea mari?
‎Evident, toate afacerile ‎au suferit în timpul COVID-ului.
‎Spune-mi care a fost povestea ta.
‎Am avut o capacitate ‎de 55 de copii cu vârste de la
‎șase săptămâni la cinci ani.
‎Majoritatea părinților ‎erau medici de gardă
‎sau lucrau în linia întâi în supermarket.
‎Am avut copii de lucrători esențiali.
‎Ești esențial pentru oamenii esențiali.
‎- Da. ‎- Exact.
‎Și așa am început să ne gândim dacă
‎pot angajații noștri să se întoarcă. ‎Este sigur să ne întoarcem?
‎Și am avut personal care nu s-a întors.
‎Am avut patru sau ‎cinci copii care s-au întors.
‎- A fost dezordine. ‎- Oau!
‎Deci ai avut o situație grea ‎din punct de vedere financiar.
‎Încercam să facem un ‎plan să trecem peste și…
‎A fost parastasul mamei noastre,
‎- care oricum e o zi tristă. ‎- Ah, da.
‎Și sora mea m-a sunat ‎și mi-a spus: „Uite, am reluat calculele
‎și nu se poate”,
‎și noi știam că nu ne afectează
‎doar pe noi sau pe
‎- copiii care pierdeau grădinița. ‎- Prietenii noștri. Da.
‎Asta duce la angajați ‎care își pierd salariul.
‎Dar au fost o grămadă ‎de ajutoare mari semnate,
‎- nu? ‎- Da.
‎Și o mare parte din acestea ‎au fost împrumuturile PPS,
‎împrumuturile pentru protecția salariului,
‎astfel încât firme ca a voastră
‎- să nu-și concedieze angajații. ‎- Da!
‎- Ați reușit să luați un împrumut? ‎- Am luat, dar
‎a fost 6000 de dolari.
‎- Ok. ‎- Și asta a fost tot.
‎- Punct, atât. ‎- Da.
‎Dacă aveai șase angajați, asta nu însemna ‎nici măcar o lună de plată a salariilor.
‎Nu, dar al doilea și al treilea ‎împrumut PPS ni s-au refuzat.
‎- Și a fost… Nu știu. ‎- De ce vi s-a refuzat?
‎- Nu ne-au spus! ‎- Nu, nu ne-au spus.
‎Voi ce credeți?
‎Pentru că suntem doar ‎o școală micuță condusă de două femei,
‎- Nu strigăm destul de tare, așa că… ‎- Da.
‎- Asta chiar e aiurea. ‎- Da.
‎- Da, de acord. ‎- Și eu cred asta.
‎Putem merge s-o vedem?
‎- Da, clar. ‎- Da?
‎Mi-ar plăcea să merg ‎să revăd căsuța galbenă.
‎Este prima dată când mă întorc.
‎- E după zid? ‎- N-am mai fost… Da.
‎Nu mai am acces la ea.
‎Poate producția ne ‎ajută cu o scară sau ceva?
‎Minunat. Mulțumesc, Kendall.
‎Doamne, e foarte drăguț.
‎Arată atât de trist.
‎În mod normal, copiii mei ‎stăteau aici, jucându-se, făcând gălăgie.
‎Trebuia să iau tot ‎sau ce puteam și să plec.
‎Comunitatea are ‎nevoie de un loc ca acesta
‎cu cineva care are grijă de el ‎și îl iubește la fel de mult ca noi.
‎Da. Oferiți atât de ‎mult sprijin comunității,
‎dar atunci când vine criza
‎și guvernul pune o plasă ‎mare de siguranță pentru toți,
‎parcă găurile sunt prea ‎mari și voi sunteți prea mici,
‎- și cădeți prin ea. ‎- Am căzut fix prin ea.
‎Dacă ai putea construi un sistem
‎care te-ar fi susținut ‎așa cum aveai nevoie,
‎cum ar fi arătat?
‎Pentru mine, ar fi cineva ‎care doar ar avea voce.
‎Sau să ai pe cineva pe care să-l suni
‎- având o afacere mică ‎- Da, exact.
‎- care e acolo să te ajute. ‎- Da.
‎O afacere mică, eu aș spune asta!
‎Sandra, mersi mult că mi-ai spus povestea ‎ta. Nu pot să-ți mulțumesc suficient.
‎Mersi de invitație și că am putut ‎să povestesc de mica mea afacere.
‎Da. Te pot îmbrățișa?
‎- Bineînțeles! Mersi. ‎- Mersi mult.
‎- Bine. ‎- Bine. Pa.
‎Povestea Sandrei mă înfurie atât de mult ‎și nu este doar ea în situația asta.
‎Câți dintre voi știți persoane ca ea?
‎Câți dintre voi ați fost în situația ei?
‎Să fi așteptat un colac de ‎salvare care n-a venit niciodată?
‎Cum e posibil ca guvernul ‎să facă să plouă cu bani din cer,
‎și să eșueze în a se ‎asigura că primesc bani
‎oamenii care au nevoie cel mai mult.
‎Ei bine, am căutat ‎răspunsul și nu vă va mulțumi.
‎Vedeți, în această țară ‎avem două sisteme radical opuse
‎pentru distribuirea banilor de redresare,
‎unul pentru cei bogați ‎și unul pentru restul.
‎Băncile și marile corporații au o linie ‎directă, eficientă către banii guvernului.
‎Pentru ei e un fel de zbor la clasa întâi.
‎Criza asta e așa deprimantă, am nevoie ‎de un bilet spre Orașul Banilor imediat.
‎Desigur, cum veți plăti?
‎Tocmai am emis aceste obligațiuni
‎care, după cum știți, sunt o abureală ‎elegantă de a spune: „Îți sunt dator”.
‎Foarte bine, domnule.
‎Noi, cei de la Rezerva Federală, ‎am vrea să le cumpărăm de la dvs.
‎Un bilet către Orașul Banilor.
‎Și vă rugăm să savurați vinul ‎nostru gratuit cu dobândă redusă.
‎Sperăm să vă salvăm din nou curând.
‎Ta.
‎Dar noi ceilalți, ‎nu putem emite obligațiuni,
‎deci nu avem acces la acest tip de ajutor.
‎În schimb, suntem blocați în economie.
‎Restaurantul meu de abia ‎supraviețuiește de când s-a închis totul.
‎Pot primi un bilet spre Orașul Banilor?
‎Nu știu, poți emite obligațiuni?
‎Nu, eu… Ce sunt alea?
‎Trebuie să aștepți acolo.
‎De fapt, economia e drăguță. E ca un ‎zbor în standby în Ajunul Crăciunului.
‎Agenția federală care a distribuit fonduri ‎de ajutor pentru COVID-19 firmelor mici
‎se numește Administrarea Afacerilor Mici.
‎Dar ei înșiși sunt atât de mici încât
‎au trebuit să-și ‎externalizeze serviciul către bănci.
‎Următorul!
‎Te rog, trebuie să ajung în Orașul ‎Banilor. Am o familie și zece angajați.
‎Oh, cu siguranță. Doar treceți ‎la coadă, vă voi ajuta cu plăcere.
‎Imediat după ce-mi iau partea.
‎Este adevărat. În timpul ‎programului de împrumut COVID-19 al AAM,
‎băncilor li s-a permis să ia ‎o parte din fiecare împrumut
‎și o lacună din lege ‎a permis chiar și afacerilor mari,
‎ca lanțurile de ‎restaurante, să se încadreze.
‎Iată un împrumut pentru tine, domnule ‎PF Chang, și unul pentru tine, Ruth's
‎și pentru prietenul tău, Chris.
‎Sper că va supraviețui ‎micul tău imperiu al fripturilor.
‎Ce naiba?
‎Tocmai am realizat că ‎putem face mai mulți bani
‎oferind câteva împrumuturi ‎mari firmelor mari
‎față de multe împrumuturi ‎mici firmelor mai mici.
‎Așa că asta vom face. Următorul!
‎Și asta ar putea explica ‎de ce în majoritatea orașelor mari,
‎firme din zone cu ‎populație majoritar albă
‎au primit mult mai multe împrumuturi ‎decât cei din comunitățile de culoare.
‎Dar pentru atenția pe care au ‎primit-o firmele mici în timpul pandemiei,
‎știți cine au suferit cel ‎mai mult? Muncitorii individuali.
‎Pentru că ajutorul lor a fost ‎distribuit prin intermediul șomajului,
‎și asta e precum cea mai proastă călătorie ‎cu autobuzul în care ai fost vreodată.
‎Dacă ai fost vreodată șomer în America,
‎nu trebuie să-ți spun eu că e o porcărie.
‎E un program șubred și peticit pe ‎care fiecare stat îl gestionează diferit.
‎Și multe dintre ele au subfinanțat ‎sistemele de șomaj timp de ani de zile.
‎Bine, dragilor.
‎Nu prea am ajutor aici în spate azi,
‎așa că va merge lent, ‎va trebui să vă iau pe rând.
‎Acum, cine a fost primul?
‎Așa că atunci când un val de ‎șomeri fără precedent a lovit în 2020,
‎sistemul nu a avut ‎deloc suficientă capacitate
‎pentru a răspunde tsunami-ului de cereri.
‎Oh, fir-ar să fie!
‎Nu mi-au dat nici măcar o ‎ascuțitoare, așa că voi scrie cu mâna.
‎De aceea, doar să depui o cerere ‎pentru șomaj în timpul pandemiei
‎a fost un coșmar birocratic.
‎Americanii în nevoie au fost ‎ținuți în așteptare ore întregi
‎și forțați să aștepte cu ‎lunile înainte de a primi ajutor
‎în timp ce cele mai mari afaceri ‎din America se relaxau la clasa întâi.
‎Nu-mi vine să cred că sunt obosit, ‎am dormit atât de mult în avion.
‎VIZITAȚI FRUMOSUL ORAȘ AL BANILOR
‎Știți, când COVID-19 ne-a închis,
‎compania mea de producție ‎a primit un împrumut PPS la fel ca Sandra,
‎dar chiar dacă munca noastră nu e la fel ‎de esențială, Sandra are grijă de copii,
‎eu scriu glume pe pixuri,
‎am primit mai mult ‎ajutor și mai repede decât ea
‎doar pentru că avem un ‎contabil de lux la o bancă mai mare.
‎Am avut mai mult, așa că am luat mai mult.
‎Adică cu fața în jos și cu fundul în sus.
‎Dar întregul nostru ‎sistem este aranjat în acest fel.
‎E de mirare că atât de mulți americani ‎au încetat să mai aibă încredere în el?
‎Oh, copile cu limonadă, ce s-a întâmplat?
‎Ies din joc, moșule. ‎Nu am primit niciun împrumut PPS
‎și nimeni nu vrea să-și ‎cheltuiască stimulentul pe limonadă.
‎Cred că voi lucra pentru ‎Amazon și voi fi plătită în carduri cadou.
‎Copile cu limonada, nu.
‎Sistemul nostru financiar și ‎guvernul depind de încrederea noastră.
‎Dacă n-avem încredere că banii ‎noștri sunt în siguranță în bancă,
‎dacă nu avem încredere că ‎guvernul ne va ajuta în cazul unei crize,
‎dacă n-avem încredere că bucata ‎asta de hârtie valorează de fapt un dolar,
‎se prăbușește.
‎Și asta e ceea ce riscăm
‎când guvernul nu-și respectă promisiunile.
‎Se pare că economia și guvernul nostru
‎seamănă mult cu Tinkerbell.
‎Dacă nu credem în ea, moare.
‎Dar nu trebuie să fie așa.
‎Un sistem mai bun este posibil
‎și guvernul poate crea unul dacă încearcă.
‎Adică sunt aceiași ‎oameni care au fondat FDIC,
‎care prezic traiectoria uraganelor,
‎care au trimis un om pe Lună.
‎Știi, apropo de asta…
‎BAZAT PE CARTEA "‎AL CINCILEA RISC‎" ‎DE MICHAEL LEWIS
‎Subtitrarea: vladutz7