EN NETFLIX-SERIE
Bankerna blev hjälpta! Vi blev svikta!
En fråga. Litar du på regeringen?
Jag gör inte alltid det. Jag har sett dem hjälpa Wall Street
medan medelamerikanen har problem. Jag har sett dem angripa lugna protester.
Och kom igen, jag vet vad TSA egentligen håller på med
med mina beslagtagna marijuanagodisar.
Bankerna blev hjälpta! Vi blev svikta!
Men jag har insett att det finns en sak
som vi alla använder där vi litar på landets styre varje dag.
Vi använder oss av pengar, och det handlar bara om tillit.
Den enda anledningen som gör att den här pappersbiten är värd en dollar
är att landets styre säger att det är så, och vi tror på dem
när de säger det.
Det är lustigt…
…på sedeln står det "På Gud vi förtrösta", men jag är ateist.
Jag förtröstar mig inte på Gud. Jag bannar honom.
Det är väl antagligen ett sammanträffande. Nej, vi förtröstar oss på landets styre.
Det är därför ingen av oss skulle gå med på att bli betalda med skuldebrev
eller bilder på kändisar med autograf på.
-Tar du Danny DeVito? -Bara cash.
-Johnny Cash? -Vem då?
LEMONAD
Men alla accepterar dollarsedlar.
En dollar? Vad är det för år, 1990?
Fem dollar för ett glas, gubbe.
Okej, alla blir vi gamla någon gång.
Jag brukade tro att den enda gången som landets styre
interagerade med mina pengar är när jag betalar skatt
eller den gången jag mutade domaren,
men faktum är att myndigheterna och vår tillit till dem
faktiskt påverkar varenda vaken stund i våra ekonomiska liv.
Vad händer när den tilliten försvinner?
PENGAR
Jag tar ju för givet att när jag sätter in pengar på banken
så stannar mina pengar där. Men varför?
Varför litar jag på ett anonymt företag med mina livsbesparingar?
De litar inte ens på mig med sina pennor.
Fram till för ett århundrade sen så gjorde de flesta amerikaner inte det.
På den tiden var det vanligt för banker att…misslyckas…
…och när det hände var pengarna borta.
Goddagens, skåpen är tomma och barnen gråter,
jag måste ha lite kosing, för annars är det kört.
Tyvärr damen,
depressionen har fått balansräkningen att te sig rödare än W.C. Fields näsa.
Dina pengar har flugit sin kos.
Amerikanerna kunde bli så rädda för att förlora sina besparingar
att minsta tecken på instabilitet kunde orsaka panik.
Hörni! De här bluffarna ger oss inte våra pengar!
Insättarna rusade till bankerna
för att försöka ta ut alla sina pengar på samma gång.
Det kallades för bankrusning
och det kunde till och med göra att bra banker gick bankrutta
så att det blev en katastrofal kaskad av nedstängningar.
Under den stora depressionen gick nästan niotusen banker i konkurs.
Amerikanerna förlorade miljarder i besparingar och ekonomin tog stopp.
Folkstormen fick president Franklin Delano Roosevelt att agera.
En åt gången.
Jag förlorade mina livsbesparingar.
Jag förlorade inkomsterna från mitt hemmadestilleri.
Jag trodde alla skulle ha tunnor idag, eller har planerna ändrats?
Okej, vad sägs om det här?
För att återställa tilliten till vårt banksystem
skapar vi Federal Deposit Insurance Corporation.
Era insättningar kommer från och med nu att garanterat finnas kvar
med hjälp av USA:s regerings fulla tilltro och krediter.
Tänk om banken brinner ner?
Då får ni pengarna tillbaka.
Tänk om Bonnie och Clyde går in och rånar stället?
Då får ni pengarna tillbaka!
Tänk om man får ett telegram
där det står att alla ska ha tunnor på sig under talet, men så hade ingen det?
Det är garanterat, okej!
FDIC, DET ÄR GARANTERAT, OKEJ!
Kan jag få ta ut en penny? Tack så mycket.
Det sågs då som en extraordinär åtgärd, men den fungerade.
FDIC stabiliserade banksystemet, återställde tilliten
och gjorde bankrusningar till något i det förflutna.
Idag, när man ser FDIC:s logga på banken,
så betyder det att upp till 250 000 dollar av pengarna per konto
är helt försäkrade av de federala myndigheterna.
Och sen 1933 har inte en penny av de försäkrade insättningarna förlorats.
Och det är imponerande, särskilt eftersom banker går i konkurs än.
Men numera så går FDIC in utan att någon knappt märker det
istället för att det blir panik.
Hur gör de det?
Om det blir krona så tar vi reda på det, och blir det klave så tar programmet slut.
Men, va? Okej, den räknas inte. Vi kör en gång till.
Se där!
FEDERAL DEPOSIT INSURANCE CORPORATION
-Hallå. -Hej och välkommen till FDIC, Adam.
Det här är det mest bankaktiga ställe jag varit på.
Kom så tar vi en rundtur. Vi genomför en simulering idag.
-Jaså? -Så jag har sagt åt dem
att jag bjuder in dig så att du får titta på mötet.
Vill du det?
Gärna! Vi kan se vad som händer om en bank går i konkurs.
-Då går vi upp. -Visst.
-Adam, här är de. God morgon. -Oj, hallå på er.
Tack för att vi fick komma. Jag är lite nervös, det är så seriöst.
Då så, välkomna allihop till det här ledningsmötet.
Vi är här å ABC Banks räkning. Kodnamnet är Kodiak.
Banken grundades år 1948
och den har 23 filialer i två delstater.
Banken har inte gått med vinst i flera kvartal,
och vi har gjort i ordning en strategisk plan för bankens upplösning.
Teamet på plats kommer att jobba under helgen
så att de försäkrade insättarna alltid har tillgång till sina pengar.
Vi vill se till att banken öppnar på måndag kl. 8:30, som vanligt.
Så det här är en bank som misslyckas,
det finns 60 000 som har konton här
och den börjar gå dåligt. De vet inte att ni sitter här och pratar…
Det gör de inte. Vi gör vårt bästa för att ligga lågt
och se till att det finansiella systemet håller sig stabilt
så att inte insättarna upplever några störningar.
Så om en bank går i konkurs och ni inte hittar en köpare,
äger då FDIC allt som banken äger?
Ja, det kan hända,
men ibland kan vi också äga sånt
som den köpande banken inte vill äga.
Jaså, som vadå?
Under 80-talet hade vi en minoritetsandel i Dallas Cowboys
-under en kortare tid. -Va, hade ni?
Fick ni gratis biljetter då?
-Tyvärr inte. -Vad synd.
Vi har innehaft rättigheterna till en skräckfilm
med George Clooney och Charlie Sheen.
Den hette Grizzly II tror jag…
Hur ofta händer sånt här?
På senare tid har det inte hänt så ofta, för ekonomin har gått väldigt bra.
Men det var en längre period
-under 2008, om någon minns det, -Ja.
där vi hade hundratals bankkonkurser.
Då måste ni ha haft att göra år 2008.
En viktig sak att veta är att kostnaden för att upplösa en bank
inte betalas av skattebetalare.
Vi har en insättningsfond dit banker betalar in
som betalar premier baserat på sin riskprofil.
Jag älskar det. Ja, bankerna ska betala.
Det var ju deras fel.
Så nu går vi till en bankfilial
och simulerar nedstängningstalet
som vi håller på fredag kväll efter att banken stängts.
Det gör vi.
Okej, först och främst har jag en hedersknapp…
-…att sätta fast på dig. -Va? Wow.
-Nu är jag myndighetsperson hos FDIC. -Du är redo. Den är fin på dig.
Du kan faktiskt få göra rollen.
Vet du vad? Jag känner mig cool.
Okej. Ja, vi är utelåsta.
Klassikern.
Så jag tänkte prata med dig lite innan vi kommer dit.
Hos FDIC så gillar vi inte när banker går omkull, men vi finns där
bara utifall att. Det är en känslig situation
och vi måste jobba med det.
Jag vill vara professionell och medmänsklig,
-Ja. -och så tänker jag på respekt.
Professionell, medmänsklig, respektfull.
-Toppen. -Då kör vi.
Hej, skulle jag kunna få tala med bankdirektören?
Jo, visst.
-Hej, är det du som är Jerry? -Ja.
Trevligt att träffas. Jag heter Tyler Caviness och kommer från FDIC.
Så det är nu som jag berättar för bankdirektören
vilka vi är och varför vi är här.
-Får jag säga det? -Ja. Varsågod.
Okej. Sir, jag är ledsen att behöva säga det här,
men vi är här från FDIC för att formellt meddela er om att banken gått i konkurs.
Så när sista kunden har gått för dagen, skulle ni kunna låsa banken
och samla ihop era anställda så att vi kan tillkännage det.
Okej.
Det var ganska bra. Det är okej.
Men vanligtvis säger vi inte att banken har gått i konkurs.
Det väntar vi med att ta upp
-till sista minuten. När delstaten… -Jaha.
…faktiskt har stängt banken.
Han kanske tänker: "Är det en överraskning för min födelsedag?"
-Ja. -Eller hur?
Nej då. Han vet nog säkert vad vi gör här.
Kan vi samla ihop oss? Vi har ett viktigt meddelande ikväll.
Hej, allihop. Jag heter Tyler Caviness
och jag är här för Federal Deposit Insurance Corporation.
Det är trevligt att träffa er. Som ni har hört från delstaten
så har er bank gått i konkurs,
och FDIC har ingripit för att hjälpa med upplösningen.
De goda nyheterna är att FDIC ingått ett avtal
med en institution som köper alla insättningarna
och alla institutionens tillgångar.
Banken kommer öppna igen måndag morgon
som vanligt, fast under ett nytt namn.
Vi har mycket att göra
och vore tacksamma för er hjälp.
Och nu vill jag introducera er till köparna,
den köpande banken. Tack.
Bra jobbat.
-Tack. -Kändes det konstigt på något sätt?
Lite konstigt kändes det,
för vanligtvis när jag pratar inför folk
så skrattar de vid slutet av meningen, men i det här fallet
så var det många som såg oroliga ut.
-Ja. -Hur känns det för er?
Man vänjer sig, vi finns ju där
för att se till att de förstår exakt vad som hänt
och så går vi igenom det med dem.
Vi har tagit hand om alltihop i bakgrunden,
så det blir ingen stor grej.
Det är det vi strävar efter.
Att det inte blir en stor grej. Om jag är en kund i banken
och så funkar mitt kreditkort än på fredag, lördag, söndag…
Och sen veckan därpå får jag ett mejl eller ett brev där det står:
"Din bank har ett nytt namn." Då tänker jag: "Jaha.
Ett formellt brev från banken… okej."
-Och sen går livet vidare. -Precis!
Jag upplever inga störningar, för ni finns där.
-Ja. -Ja. Fantastiskt.
Tack så mycket, Tyler.
-Okej, ha en bra dag. -Tack detsamma.
Visst är det fantastiskt?
Jag vet inte med er,
men jag tror att det här är ett av de mest effektiva myndighetsprogrammen.
De som jobbar på FDIC har neutraliserat hotet från bankkonkurser så ordentligt
att det inte bara är så att vi inte förlorar pengar mer på det, de syns inte.
Och hade de inte skapat en sådan tillit
så hade vår ekonomi slutat fungera.
Men vänta,
bankkonkurser är bara en dålig sak som kan hända med våra pengar.
Vad gör de federala myndigheterna
för att skydda oss mot alla andra ekonomiska hot som vi står inför?
Det här programmet skulle ha kommit ut för ett år sen.
Men kan ni gissa vad det var för världsomvälvande händelse som kom
en vecka efter att vi började skriva manus?
Nej, jag pratar inte om releasen av Animal Crossing: New Horizons.
Men det fick mig också att inte jobba på över ett år.
Nej, det var ju covid-19 som kom.
Och som så många andra företag över hela landet
så var vi tvungna att stänga. Det var en skrämmande period.
Miljontals amerikaner blev arbetslösa, aktiemarknaden störtdök
och biljontals dollar försvann från ekonomin
snabbare än Quibi försvann från våra smarttelefoner.
Under en tid ville alla möjliga människor från gigarbetare till vd:ar
ha hjälp från myndigheterna.
Så vad gjorde de?
STÄNGT PGA COVID
De fick det att regna. Biljontals dollar i arbetslöshetskassa,
hjälpcheckar, små företagslån och skattelättnader för bolagen.
Den här nödtillförseln av kontanter stabiliserade ekonomin,
men när jag satt och tittade på CNBC så funderade jag:
"För det första, när börjar repriserna på Shark Tank? Det är så tråkigt."
Men viktigare ändå, var kommer alla de här nödpengarna ifrån,
och vem drar egentligen nytta av dem? Vi eller alla de snuskigt rika i världen?
Svaren på de frågorna kan komma att förvåna er.
EN MAGISK KVÄLL MED CENTRALBANKEN
Mitt namn är Penn Jillette och det här är min partner Teller.
Ni kanske känner er chockade, förvirrade, till och med lurade av nödpengarna,
men oss har de inte lurat.
Vi är här för att visa er hur magin fungerar.
Teller kommer att spela rollen som myndigheterna,
och de här högarna av amerikanska dollar
är pengarna som flödar i ekonomin.
Glada människor som köper mat, tar banklån
och satsar pengar på hästar. Men stopp och belägg.
När det sker en ekonomisk krasch så blir folk rädda.
All aktivitet stannar till
och biljoner dollar försvinner.
Det blir fullkomlig panik och finansens hjul stannar till.
Ingen köper frappuccino
och Ford F-150 längre.
För att rädda kapitalismen behöver myndigheterna få in pengar
i systemet för att få igång ekonomin igen.
Så vi behöver en frivillig som kan ge oss lite pengar.
Nu ska vi inte vara snåla.
Ni har råd att se oss, så vi vet att ni badar i pengar.
Jag! Ta mina pengar.
Okej, herr Stenrik. Eftersom du är så rik
kan väl du vara banken?
Och Teller är det amerikanska finansdepartementet.
Onkel Sam behöver 2,2 biljoner dollar
för att stimulera ekonomin.
Så han gör det han gör när han behöver spendera pengar.
Han lånar dem, från investerare, andra länder och från banken.
Wow! Vilken bunt!
Överkompenserar du för något?
Nej, svara inte på det.
Myndigheterna tar de lånade pengarna och spenderar dem på arbetslöshetskassa,
nödpengar och andra stimulanspaket för att få ekonomin i rullning igen.
I gengäld får banken obligationer,
vilket bara är ett finare sätt att säga att man är skyldig någon.
Det är samma sak med andra banker och företag som blir värre skuldbelagda
än en universitetsstudent.
Vem mer vill låna ut ett par hundra miljarder till Onkel Sam?
Varför skulle någon gå med på det?
Det gör de alltid.
Företag och andra länder lånar gärna ut pengar till våra myndigheter,
för vi är en supermakt.
Den största jäveln i världen!
Och det gör att vi blir ett säkert kort.
Den amerikanska regeringen är lite som ätten Lannister.
Vi betalar alltid våra skulder
och påbörjar många onödiga krig.
Jag vet att regeringen ständigt lånar,
men i en kris lånar vi mycket på en gång.
Jag menar, två biljoner i skuld förutom det vi vanligen spenderar?
Är inte det galet?
Det är därför vi har ett till trick i rockärmen,
ifall att bankerna blir nervösa.
Det är den amerikanska centralbanken. Om ni minns så gav vi er banker
en hel massa obligationer, eller hur?
Kan ni kolla in dem nu?
Va?
Ja. Regeringen har betalat tillbaka era obligationer.
Nu kan ni ge bostadslån, investera i företag
och ge era chefer feta bonusar.
Men var kom alla pengarna ifrån?
Det hade inte varit Penn and Teller
om vi inte avslöjade hur tricket görs.
Regeringens centralbank
skriver helt enkelt in några siffror i en dator,
och sen lägger man till några nollor i bankens balansräkning.
Va? Så de skapar pengar ur ingenting?
Precis. De federala myndigheterna
kontrollerar hur mycket pengar som finns, och det gör att de
får makten att ta ekonomin ur en kris.
Och det funkar bara för att bankerna litar på att regeringen
alltid betalar tillbaka sina skulder.
Det är ju fantastiskt. Men jag…
Nej. Det är allt.
Jag heter Penn Jillette och det här är min partner Teller.
Bort från vår scen nu, vem du nu än är!
Okej, vänta lite. Ett häftigt magitrick,
men vad händer om man inte är en bank?
De stora miljardärerna på Wall Street
litar ju på att regeringen ger dem stöd under en kris,
men kan medelamerikanen lita på att regeringen hjälper till
när penningarna börjar sina?
Hej Adam.
Hej Sandra. Hej Claudia. Tack så mycket för det här.
-Inga problem. -Det är så härligt här.
-Tack! -Tack.
Så, vad är det här?
Vi hade ett dagis som fick stänga.
Det här är vi fyra. Här är min pappa, och här är jag, Claudia.
Och det här är vår bror när vi öppnade skolan.
-Invigningen. -Ja.
Men vänta, jag har en fråga, för jag har alltid undrat.
Var får man tag på den stora saxen vid en invigning?
Alla företag hade ju stora problem under covid.
Berätta om er historia.
Vi hade en kapacitet på 55 barn
från sex veckor till fem år gamla.
De flesta av våra föräldrar var akutläkare,
eller så arbetade de i matvarubutik.
Vi hade barn till essentiella arbetare.
Ni är essentiella för de essentiella.
-Ja, precis. -Exakt.
Så vi försökte ta reda på
om våra anställda kan komma tillbaka. Är det säkert för oss?
Och jag hade personal som inte kom tillbaka.
Det var kanske fyra eller fem barn som kom tillbaka.
-Det var en röra. -Wow!
Det låter som en tuff situation för er, ekonomiskt sett.
Vi försökte göra upp en plan, vi försökte klara oss…
Och det var årsdagen efter det att vår mamma gick bort,
-vilket redan var en jobbig dag. -Ja, verkligen.
Och min syster ringde och sa: "Du, jag kollade upp siffrorna
och… det går inte."
Vi visste att det påverkade
inte bara oss eller mina barn,
-att våra barn inte får barnomsorg. -Våra vänner. Ja.
Det är anställda som förlorar sin inkomst.
Men man skrev på ett antal stora propositioner,
-eller hur? -Precis.
Och en stor del av det var nödlånen
som ska skydda utbetalningar av lön,
så att företag som ditt
-inte skulle behöva avskeda folk. -Just det!
-Fick ni ett sånt lån? -Jo,
men det var på 6000 dollar,
-Okej. -och det var det vi fick.
-Punkt, slut. -Ja.
Med sex anställda är det inte ens en månads lön.
Nej, och det andra och tredje nödlånet blev vi nekade till.
-Och det var… Jag vet inte. -Va? Varför blev ni nekade?
-Sa de aldrig det? -Nej, det gjorde de inte.
Vad tror du?
Eftersom vi bara är en liten förskola som drivs av två kvinnor
-var vi väl inte högljudda nog. -Ja.
-Det är ju korkat. -Jo.
-Jag håller med! -Jag med!
Kan vi åka och titta på förskolan?
-Javisst. -Kan vi?
Jag hade gärna tittat till det lilla gula huset igen.
Okej, det är första gången jag är tillbaka.
-På andra sidan muren här? -Jag har bara… Ja.
Jag har ingen nyckel.
Kanske produktionen kan hjälpa oss med en stege eller så?
Toppen. Tack, Kendall.
Jösses, vad gulligt.
Det ser så sorgligt ut.
Vanligtvis hade mina barn varit här och busat och lekt.
Jag fick bara ta allt jag kunde och gå.
Samhället behöver ett sånt här ställe
med någon som tar hand om det lika mycket och älskar det som vi gör.
Ja. Ni ger så mycket stöd till samhället,
men sen när krisen kommer
och regeringen sätter upp ett stort skyddsnät,
då är hålen för stora och ni för små,
-så ni faller igenom. -Vi föll rakt igenom.
Om man kunde bygga ett system
som hade stött er som ni behövde,
hur hade det sett ut?
För mig hade det varit att ha en röst på något sätt.
Eller att det finns någon man kan ringa.
-En pytteföretagaradministration -Ja, definitivt.
-som finns där för en. -Ja.
Pytteföretag, det skulle jag säga!
Sandra, tack så mycket för att du berättade. Jag är så tacksam.
Tack för att jag fick vara med och dela med mig av mitt pytteföretag.
Ja. Får jag ge dig en kram?
-Absolut! Tack. -Tack så mycket.
-Okej. -Okej. Hejdå.
Sandras berättelse gör mig så arg, och hon är inte ensam.
Hur många av er känner en Sandra?
Hur många av er var en Sandra?
När ni väntade på en livlina som aldrig kom?
Hur är det möjligt att vår regering kan få pengar att regna från himlen,
men ändå misslyckas man gång på gång för att se till
att pengarna hamnar hos de som behöver dem mest.
Vi kollade upp det, och svaret kommer inte att göra dig mindre arg.
I det här landet har vi två radikalt olika system
för att dela ut federala nödpengar.
Ett för de rika, och ett för alla andra.
Banker och stora bolag har en direkt och effektiv kö till nödpengar.
För dem är det som att flyga första klass.
Den här recessionen suger. Jag behöver en biljett till Pengastad.
Naturligtvis, hur vill du betala?
Jag har levererat obligationer.
Vilket som du vet är ett annat sätt att säga att jag är skyldig pengar.
Utmärkt, sir.
Vi i centralbanken köper gärna dem från dig.
En biljett till Pengastad.
Och här bjuder vi på rosévin med låg ränta.
Hoppas att vi får hjälpa er monetärt snart igen.
Tack.
Men resten av oss får inte ge obligationer,
så vi har inte tillgång till den hjälpen.
Istället är vi fast i ekonomin.
Min restaurang har haft stora problem sen nedstängningen.
Kan jag få köpa en biljett till Pengastad?
Jag vet inte, kan du erbjuda obligationer?
Nej… Vad är det?
Du får tyvärr vänta där.
Ekonomin är egentligen för snällt. Det är mer som att flyga standby vid jul.
Den federala myndigheten som delade ut nödhjälp för covid-19 till små företag
kallas för Small Business Administration.
Men de är så små
att de fick utlokalisera jobbet till bankerna.
Nästa!
Snälla, jag måste till Pengastad. Jag har familj och tio anställda.
Javisst. Ställ dig bara i kön så hjälper jag dig gärna.
Så snart som jag fått min andel.
Det där är sant. Under SBA:s lånprogram för covid-19
tilläts bankerna att tjäna in en andel av varje lån,
och ett kryphål gjorde att till och med stora företag,
som restaurangkedjor, kunde kvalificera sig.
Här har vi ett lån åt dig, mr P.F. Chang, och ett till dig, Ruth's,
och så ett till din vän, Chris.
Hoppas ert lilla imperium av stekhus överlever.
Vad i helvete?
Vi insåg bara att vi kunde tjäna mer
genom att ge stora lån till stora företag
snarare än många små lån till mindre företag.
Så det kör vi på. Nästa!
Och det kan vara förklaringen till varför det i större städer
var mest företag i områden med vita invånare
som fick stora lån än de i områden med färgade.
Men under pandemin fick ju de små företagen mycket uppmärksamhet,
men vet ni vilka som verkligen fick problem? Individuella arbetare.
Deras hjälp delades ut genom arbetslöshetssystemet,
och det är mer som… den värsta bussresa du varit med om.
Om du någonsin gått på arbetslöshetskassa i USA
så behöver jag knappast säga att det är helt sjukt.
Det är ett skrangligt lappverk av ett program som är olika överallt.
Och många av dem har underfinansierat sina arbetslöshetssystem i åratal.
Okej, kära ni.
Jag har inte så mycket hjälp här idag,
så det kommer gå långsamt. Jag får ta er en åt gången.
Så, vem var här först?
Så när en våg av arbetslöshet utan motstycke kom år 2020
hade inte systemet ens i närheten nog med kapacitet
för att kunna handlägga tsunamin av fordringar.
Nedrans också!
Jag har ingen pennvässare, så jag får tälja för hand.
Därför var det en byråkratisk mardröm
att bara ansöka om arbetslöshetskassa under pandemin.
Amerikaner i kris fick sitta i telefonkö i timmar
och sen fick de vänta i månader innan hjälpen kom.
Och de största företagen i USA fick koppla av i första klass.
Tänk att jag är trött, så mycket som jag sov på planet.
BESÖK VACKRA PENGASTAD
När covid-19:s nedstängningar kom
fick mitt produktionsbolag ett nödlån precis som Sandra,
men även om vårt arbete definitivt inte är lika essentiellt… Sandra tar hand om barn.
Jag gör skämt.
Ändå fick vi mer hjälp snabbare än hon,
bara för att vi har en bättre revisor vid en större bank.
Jag hade mer, så jag fick mer.
Det är fullkomligt bisarrt.
Men hela systemet är ordnat på det sättet.
Är det så konstigt att så många amerikaner har slutat lita på det?
Men nej, Lemonadflickan, vad hände?
Jag drar mig ur, gamling. Jag fick aldrig mitt nödlån
och ingen vill spendera sina stimulanspengar på lemonad.
Jag får väl jobba för Amazon och få betalt i presentkort.
Lemonadflickan, nej.
Vårt ekonomiska system och myndigheterna är beroende av vår tillit.
Om vi inte kan lita på att pengarna ligger tryggt på banken,
om vi inte kan lita på att regeringen hjälper oss i en kris,
om vi inte litar på att den här papperslappen är värd en dollar,
då kollapsar det.
Och det är det vi riskerar
när våra myndigheter inte kan hålla sina löften.
Det visar sig att vår ekonomi och vår regering
är en hel del som Tingeling.
Om vi inte tror på det så faller det dött till marken.
Men det måste inte det.
Ett bättre system är möjligt,
och vår regering kan skapa ett om man så försöker.
Det är samma människor som grundade FDIC,
som kan förutspå orkaners väg,
som skickade en man till månen.
På tal om vilket…
BASERAT PÅ BOKEN THE FIFTH RISK AV MICHAEL LEWIS
Undertexter: Jonathan Zylberstein