СЕРІАЛ NETFLIX
Банкам допомогли! А нас продали!
Є запитання. Ви довіряєте уряду?
Я от — не завжди. Я бачив, як вони рятували Волл-Стріт,
коли звичайні американці потерпали. Бачив напади на мирних протестувальників.
І хіба я не знаю, що Управління з безпеки на транспорті
робить із відібраними в мене жуйками з марихуаною?
Банкам допомогли! А нас продали!
Але, знаєте, я усвідомив, що є одна річ,
в якій ми беззастережно щодня довіряємо уряду.
Ми користуємося грошима, а гроші — не що інше, як довіра.
Єдина причина, з якої цей випадковий шматок деревної маси коштує один бакс:
так сказав уряд, а ми віримо
тому, що він сказав.
Кумедно, що…
На банкноті написано: «У Бога віримо», але я атеїст.
Я не вірю в Бога. Я проклинаю Бога!
О, це, певно, випадковий збіг. Ні, ми віримо уряду.
Ось чому ніхто не погодиться на оплату борговими розписками
або фотографіями зірок з автографом.
-Можна розплатитися Денні ДеВіто? -Тільки кеш, Бобе.
-Може, Джонні Кеш? -Хто?
ЛИМОНАД
Але всі приймають старий добрий зелений бакс.
Долар? Гадаєте, зараз дев'яності чи що?
П'ять баксів склянка, дідусю.
Ти теж колись постаришся, дитинко.
Раніше я думав, що єдине, в чому уряд
взаємодіє з моїми грошима — це коли я плачу податки
або підкуповую суддю, як раз було.
Але виявляється, що уряд і наша до нього довіра,
власне, впливають на кожну мить нашого фінансового життя.
Що ж стається, коли ця довіра розбивається на друзки?
ГРОШІ
Я звик сприймати як належне, що гроші, які я покладу в банк,
залишатимуться там. Але чому?
Чому я довіряю свої заощадження безлицій корпорації?
Вони не довіряють мені навіть свої ручки.
Ну, десь сторіччя тому більшість американців їм не довіряли.
Бачте, у ті часи банки часто, ну… банкрутували.
І коли таке відбувалося, ваші гроші просто зникали.
Привіт, красунчику. Шафи порожні, діти плачуть.
Треба забрати грошенят, поки я своє не відспівала.
Вибачте, леді.
Через цю Депресію наш баланс став від'ємнішим за температуру в Арктиці.
Ваші гроші накивали п'ятами.
І американці стали так боятися втратити свої заощадження,
що найменший натяк на нестабільність міг спричинити паніку.
Гей, бандо! Ці злодюжки не хочуть повертати наші бабки!
Вкладники кидалися до банків,
намагаючись одночасно зняти всі свої гроші.
Це назвали «банківською панікою»,
що підштовхувала навіть стабільні банки до банкрутств,
призводячи до жахливого банкопаду.
У часи Великої депресії збанкрутували понад дев'ять тисяч банків.
Американці втратили мільярди заощаджень. Економіка зупинилася,
і резонанс громадськості змусив президента Франкліна Рузвельта діяти.
По черзі, будь ласка.
Я втратила всі свої заощадження.
Я втратила доходи від підпільного продажу алкоголю.
Ми ж наче мали бути всі в бочках, чи плани змінилися?
Гаразд, як вам така ідея?
Щоб відновити довіру до банківської системи,
ми створимо Федеральну корпорацію зі страхування вкладів, або FDIC.
Відтепер ваші депозити гарантуватимуться
завдяки довірі й репутації уряду Сполучених Штатів.
А якщо банк згорить?
Ви отримаєте компенсацію.
А якщо Бонні й Клайд увірвуться до притону й рознесуть його?
Ви отримаєте компенсацію!
А якщо ти отримуєш телеграму,
що всі прийдуть у бочках, але ніхто не приходить?
Усе гарантовано, ясно?
FDIC. УСЕ ГАРАНТОВАНО, ЯСНО?
Можна зняти пенні, будь ласка? Дуже дякую.
Тоді це вважали надзвичайним заходом, але він спрацював.
FDIC стабілізувала банківську систему, відновила довіру,
і банківська паніка залишилася в минулому.
Якщо сьогодні ви бачите логотип FDIC у своєму банку,
це означає, що до 250 000 доларів на один рахунок
повністю страхуються федеральним урядом.
І з 1933 року не було втрачено жодного пенні з забезпечених депозитів.
І це вражає тим більше, що банкрутства досі бувають.
От тільки сьогодні, запобігаючи паніці,
FDIC втручається так, що голки не підточиш: ніхто навіть не помічає.
Як вони це роблять?
Знаєте що? Орел — ми дізнаємося, решка — серія закінчується.
Стійте, що? Ні, це не рахується. Нумо ще раз.
О!
ФЕДЕРАЛЬНА КОРПОРАЦІЯ ЗІ СТРАХУВАННЯ ВКЛАДІВ
-Вітаю. -Вітаю. Ласкаво просимо до FDIC, Адаме.
Це наче найбанковіше місце з усіх, які я бачив.
Ходімо на невелику екскурсію. Сьогодні в нас навчальне банкрутство.
-Серйозно? -Отже…
Я сказала їм, що ви зможете взяти участь у зборах.
Вам цікаво?
Це було б неймовірно. Побачимо, що стається, коли банк банкрутує.
-Ходімо вгору. -Уперед.
-Адаме, ось вони. Доброго ранку. -Боже, вітаю всіх.
Дякую за запрошення. Усе так офіційно, я трохи нервуюся.
Гаразд. Вітаю всіх на брифінгу топкерівництва.
Ми зібралися тут через банк «АБВ», кодова назва «Кодіак».
Банк було засновано в 1948 році,
він має 23 відділення у двох штатах.
Банк збитковий протягом уже кількох кварталів,
і ми підготували стратегічний план його санації.
Команда на місці працюватиме всі вихідні,
щоб застраховані вкладники постійно мали доступ до своїх коштів.
Хочемо бути певні, що банк відкриється в понеділок о 8:30, як зазвичай.
Отже, це банк, який банкрутує,
у ньому мають рахунки близько 60 000 людей.
Банк от-от збанкрутує, а вони й не знають, що ви це обговорюєте.
Не знають. Ми намагаємося діяти непомітно,
щоб фінансова система зберігала стабільність
і вкладники не відчували жодних проблем.
Якщо банк банкрутує, а знайти покупця не вдається,
FDIC урешті отримує всі активи банку?
Це можливо, так.
Але іноді ми отримуємо те,
що банку-покупцеві не потрібно.
Справді? Наприклад?
У 80-х ми були міноритарними акціонерами «Даллас Ковбойс».
-Дуже недовгий час. -Що, серйозно?
У вас були безкоштовні квитки?
-На щастя, ні. -От облом.
І в нас були права на фільм жахів,
де знімалися Джордж Клуні й Чарлі Шин.
Здається, він називався «Гризлі II», і…
Як часто таке буває?
Останнім часом усе рідше, бо з економікою все чудово,
але був досить визначний проміжок часу…
-Може, хтось пам'ятає 2008 рік. -Так.
Тоді банки закривалися сотнями.
Так, певно, у вас було чимало роботи в 2008 році.
Важливий момент: вартість реорганізації проблемних банків
покладається не на платника податків.
У нас є Фонд страхування вкладів, що фінансується самими банками.
Вони платять внески згідно з профілем ризиків.
Чудово. Так, нехай банки платять.
Це ж… Це ж їхня провина.
Тож ми поїдемо до відділення банку
й проголосимо нібито промову про закриття,
як ми зазвичай робимо в п’ятницю ввечері.
Так, звісно, поїхали.
Гаразд, але спершу я маю почепити…
-Почесний значок. -Що? Ого.
-Я офіційний представник FDIC, оце так. -Тепер ти готовий. Стильний вигляд.
Так, ти можеш зіграти цю роль.
Знаєте що? Я почуваюся круто.
Гаразд. Зачинено.
Класика.
Треба трохи підготуватися, перш ніж ми зайдемо.
Ми в FDIC не любимо, коли банки банкрутують. Ми приходимо,
коли це вже стається. Це емоційно напружена ситуація,
те, що ми маємо відпрацьовувати.
Слід поводитися професійно, зі співчуттям…
-Так. -І з повагою.
Професійно, зі співчуттям і повагою.
-Чудово. -Зробімо це.
Підкажете, де керівник банку?
Так, звісно.
-Вітаю, ви Джеррі? -Так, це я.
Радий знайомству. Я Тайлер Кавінесс з FDIC.
Отже, зараз час сказати керівникові банку,
хто ми й чому тут.
-Мені сказати? -Так, уперед.
Гаразд. Пане, мені дуже прикро,
але ми з FDIC, щоб… надати офіційний лист про банкрутство банку.
Отже, щойно піде останній клієнт, прошу вас замкнути двері
й зібрати співробітників, щоб ми зробили оголошення.
Добре.
Це було непогано. Зазв… Ні, нормально.
Зазвичай ми не кажемо про «банкрутство банку».
Ми не згадуємо про це.
-Аж до останньої хвилини… -Я розумію.
Поки штат не закриє банк.
Так, він, певно, думає: «Може, це стосовно мого дня народження».
-Так. -Справді?
Найімовірніше, він знає, нащо ми тут.
Командо, ми можемо зібратися? У нас сьогодні ввечері оголошення.
Вітаю, мене звуть Тайлер Кавінесс,
Федеральна корпорація зі страхування вкладів.
Приємно познайомитись. Як ви чули від влади штату,
ваш банк збанкрутував,
і FDIC втрутилася для антикризових заходів.
Хороша новина полягає в тому, що FDIC уклала угоду
з обраною установою про придбання всіх депозитів
і практично всіх активів банку.
У понеділок вранці він відновить роботу
у звичайному режимі, тільки під новою назвою.
На нас чекає багато роботи,
і ми вдячні за вашу співпрацю.
А тепер я хотів би познайомити вас
із банком-покупцем. Дякую.
Непогана робота.
-Дякую. -Це було ніяково, незвично?
Це справді було трохи незвично,
бо зазвичай, коли я кажу щось людям,
вони сміються після кожного речення. А зараз я бачу
забагато схвильованих облич.
-Так. -А ви як це сприймаєте?
Ми звикли, що ми тут,
аби допомогти їм зрозуміти, що саме сталося,
і провести їх через це.
Ми врешті подбали про все,
тож нічого не стається.
Цього ми й прагнемо.
Нічого не стається. Припустимо, я клієнт банку,
і в п'ятницю, суботу, неділю моя картка так само функціонуватиме.
Наступного тижня я отримаю листа:
«У вашого банку нова назва». Я такий: «Яка різниця?
Це лист від мого… як його там».
-І для мене все без змін. -Так!
Я не відчуваю жодних збоїв завдяки вам.
-Так. -Так. Надзвичайно.
Дякую, Тайлере.
-Гаразд, гарного дня. -Дякую, вам теж.
Чи це не диво?
Не знаю, як ви,
а я вважаю це однією з найефективніших урядових програм усіх часів.
Її співробітники настільки ретельно нейтралізують загрозу банкрутства банків,
що не тільки наші гроші в безпеці, а й ми навіть не чуємо про роботу FDIC.
Якби не довіра такого рівня,
наша економіка буквально припинила б функціонувати.
Але заждіть,
банкрутство банку — лише одна погана річ, що може статися з нашими грошима.
Що робить федеральний уряд,
аби захистити нас від усіх інших фінансових катастроф, які нам загрожують?
Знаєте, цей серіал мав вийти рік тому.
Ану, вгадайте, яка подія, що змінила світ, сталася
через тиждень після відкриття нашої сценарної кімнати?
Ні, не вихід гри «Перехрестя тварин: нові горизонти».
Хоча це також завадило мені працювати понад рік.
Ні, я про пандемію COVID-19.
І, як і багато інших бізнесів по всій країні,
ми були змушені закритися. Це був страшний час.
Мільйони американців були без роботи, фондовий ринок різко обвалився,
і трильйони доларів зникли з економіки швидше,
ніж Quibi з наших телефонів.
Це був час, коли всі, від незалежних працівників до генеральних директорів,
зверталися по допомогу до уряду.
Що ж він зробив?
ЗАКРИТО ЧЕРЕЗ COVID
Улаштував дощ із грошей. Трильйони доларів допомоги по безробіттю,
чеки з допомогою, кредити для малого бізнесу й податкові канікули.
Це надзвичайне вливання готівки стабілізувало економіку,
але я виявив, що дивлюся CNBC, запитуючи себе:
«По-перше, коли будуть повтори "Акул бізнесу"? Це лайно нудне».
Але, що важливіше, звідки беруться всі ці гроші на порятунок,
і хто насправді виграє? Ми, люди, чи хтось на кшталт Марка К'юбана?
Що ж, відповіді на ці запитання можуть вас здивувати.
ВЕЧІР МАГІЇ З ФРС
ПЕНН І ТЕЛЛЕР
Народ, мене звати Пенн Джілетт, а це мій напарник Теллер.
Ви, може, приголомшені, спантеличені, навіть отетерілі від державної допомоги,
але нас вони не обдурили.
Ми хочемо показати вам, як діє магія.
Теллер гратиме роль уряду,
а ці купи старих добрих американських доларів —
гроші, що течуть через економіку.
Щасливі люди купують продукти, беруть банківські позики
й роблять ставки на поні. Але притримайте коней.
Коли відбувається економічний крах, люди лякаються.
Уся ця діяльність припиняється,
і трильйони доларів буквально зникають з обігу.
Ой, паніка, лихо, фінансові колеса зупиняються.
Ніхто більше не купує фрапучино
й Ford F-150.
Для порятунку капіталізму уряду потрібно вливати гроші
в систему, щоб відновити рух економіки.
Нам потрібен доброволець, що розщедриться на гроші.
Не скупіться.
Виходьте сміливіше, щоб ми знали, що грошей у вас кури не клюють.
Я-я! Ха-ха! Візьміть мої гроші.
Так, пане Грошовий Мішок, оскільки ви при грошах,
чому б вам не побути банком?
А Теллер — це казначейство США.
Тепер Дядькові Сему потрібно 2,2 трильйона доларів,
щоб стимулювати економіку.
Тому він робить те, що зазвичай, коли йому потрібно витратити гроші.
Він позичає їх в інвесторів, інших країн і у вас, банку.
Оце так! Непогана пачка у вас там.
Це не гіперкомпенсація, га?
Ні, не відповідайте.
Уряд бере ці позичені гроші й витрачає їх на допомогу по безробіттю,
пільги та інші заходи для відновлення економіки.
Натомість банк отримує казначейські облігації,
що є просто фантастичним, дурним способом сказати: «Я вам винен».
Те саме з іншими банками й компаніями, що закопуються в борги глибше,
ніж випускники коледжу.
Хто ще хоче позичити Дядькові Сему пару сотень мільярдів?
Чому всі погоджуються на це?
О, вони завжди так роблять.
Компанії та інші країни прагнуть позичити нам гроші,
тому що ми наддержава.
Найбільший, наймерзенніший негідник у світі!
Тому ми є… безпечною ставкою.
Уряд США схожий на Ланністерів:
ми завжди повертаємо свої борги
й розпочинаємо багато непотрібних воєн.
Слухайте, я знаю, що уряд постійно позичає,
але в умовах кризи ми беремо в борг стільки грошей одночасно.
Тобто плюс два трильйони боргу до того, що ми зазвичай витрачаємо?
Чи це не божевілля?
Тому в нас у рукаві є ще одна хитрість
на випадок, якщо банки нервуватимуться.
Вона називається «ФРС». Як ви, банки, пам’ятаєте, ми дали всім вам
цілу купу казначейських облігацій-розписок, так?
Чому б вам не перевірити їх зараз?
Що?
Так. Уряд виплатив гроші за вашими розписками.
Тепер ви можете давати іпотечні кредити, інвестувати в бізнес
і виплачувати своїм керівникам великі жирні премії.
Але звідки взялися всі ці гроші?
А-ха-ха. Це було б не шоу Пенна й Теллера,
якби ми не розповіли, як робиться цей трюк.
Урядовий Федеральний резервний банк
просто вводить пару чисел у комп’ютер
і додає кілька нулів до балансу банку.
Що? То вони створюють гроші з нічого?
Саме так. Федеральний уряд буквально
контролює кількість грошей, що дає йому силу самостійно
врятувати економіку з кризи.
Це працює лише тому, що банки вірять,
що уряд завжди повертає борги.
Добре, це дивовижно. Але я…
Ні. Це все.
Мене звуть Пенн Джілетт, а це — мій напарник Теллер.
Ким би ти не був, геть зі сцени. Зійди з нашої сцени!
Стоп, заждіть. Класний фокус, але…
Що станеться, якщо ви не банк?
Так, великі мільярдери на Волл-стріт
вірять, що уряд підтримає їх під час кризи,
але чи може пересічний американець вірити, що уряд врятує нас,
як запахне смаленим?
Привіт, Адаме.
Привіт, Сандро. Привіт, Клаудіє. Дуже дякую.
-Прошу. -Це так мило.
-О, дякую. -Дякую.
Що це все таке?
У нас був дитячий садок, який ми змушені були закрити.
Ось ми четверо. Мій тато, я, Клаудія.
І наш брат на відкритті школи.
-Урочисте відкриття. -Так.
Заждіть, є питання, що мене завжди цікавило.
Де брати такі великі ножиці для перерізання стрічок?
Очевидно, що через COVID бізнеси мали багато проблем.
Розкажіть свою історію.
Отже, ми мали змогу доглядати 55 дітей
від шести тижнів до п’яти років.
Більшість батьків — це лікарі швидкої допомоги
або ж ті, хто працює з клієнтами в супермаркетах.
Тобто працівники життєво важливих сфер економіки.
А ви життєво важливі для них.
-Так. -Саме так.
І ми намагалися з’ясувати,
чи можуть наші співробітники й ми виходити на роботу? Чи безпечно?
І частина персоналу не повернулася.
А дітей повернулося четверо чи п'ятеро.
-Це був безлад. -Ого!
Схоже, фінансово ситуація була дуже важка для вас.
Ми намагалися розробити план, спробувати якось виплисти, і…
Це була річниця смерті нашої матері.
-Сумний день. -О, так.
Сестра зателефонувала мені й сказала: «Я ще раз глянула на цифри,
і… ми не зможемо».
Ми знали, що це вплине
не лише на нас…
-Або наших дітей. -Наших друзів. Так.
Наші співробітники втрачали джерело доходу.
Але ж було ухвалено купу великих законопроєктів.
-Правильно? -Так.
Значною мірою це були спеціальні позики для бізнесу
з метою виплат заробітних плат працівникам,
щоб такі компанії, як ваша,
-не звільняли працівників. -Так!
-Ви змогли отримати одну з тих позик? -Так, але…
Шість тисяч доларів.
-Ясно. -Це все, що ми отримали.
-Усе, крапка. -Так.
Якщо у вас було шість працівників, цього навіть на місяць не вистачило б.
Так, але в другій і третій позиках нам відмовили.
-І це було… Я не знаю. -Що, чому вам відмовили?
-Нам не сказали! -Ні, ніхто не сказав.
А ви як гадаєте?
Бо ми просто маленький заклад, яким керують дві жінки.
-Мовляв, ми не досить голосно кричимо. -Так.
-Це справді триндець. -Так.
-Так! Я згодна. -Я також так думаю!
А ми можемо побачити це місце?
-Так, звісно. -Так?
Я б хотіла знову побачити маленький жовтий будиночок.
Я вперше сюди повернулася.
-За стіною? -Я не була… Так.
Я не маю сюди доступу.
Може, продакшн допоможе нам із драбиною абощо?
Чудово. Дякую, Кендалле.
Боже, як мило.
І як сумно.
У звичайний час тут гралися б діти, галасували б.
Я була змушена забрати все або все, що можна було взяти, і піти.
Спільноті справді потрібне таке місце,
з кимось, хто піклується про це так само сильно, як і ми.
Так. Ви надаєте велику підтримку спільноті,
але потім, коли настає криза
і уряд закидає бізнесу рятувальну сітку,
виявляється, що чарунки в ній завеликі, а ви занадто малі.
-І ви пролітаєте крізь. -Саме так.
Якою ви уявляєте
систему, що підтримувала б вас
відповідно до ваших потреб?
Я б хотіла просто мати голос.
Або мати змогу комусь подзвонити.
-В адміністрацію для крихітного бізнесу… -Саме так.
-Яка б вам допомогла. -Так.
Крихітний бізнес — це точно!
Сандро, дякую, що розповіли свою історію. Не знаю, як і дякувати.
Дякую, що надали змогу поділитися історією про свій крихітний бізнес.
Можна вас обійняти?
-Звичайно! Дякую. -Дуже дякую.
-Добре. -Добре. До побачення.
Історія Сандри мене дуже розлютила, і вона не одна така.
Скільки з вас знають таких Сандр?
Скільки з вас самі опинилися на її місці?
Хто чекав на рятівний круг, але так і не дочекався?
Як це можливо, що наш уряд може сипати гроші з небес,
але раз у раз ці гроші не доходять
до людей, що найбільше їх потребують?
Що ж, ми розібралися в цьому, і відповідь розлютить вас не менше.
У нашій країні є дві кардинально різні системи
розподілу федеральної грошової допомоги:
для багатіїв і для всіх інших.
Банки й великі корпорації мають прямий, налагоджений шлях до державних коштів.
Для них це наче політ першим класом.
Ця рецесія настільки пригнічує, що мені негайно потрібен квиток до Грошітауна.
Звісно. Як платитимете?
Я просто випустив ці облігації.
Ви пам'ятаєте, що це є фантастичним, дурним способом сказати: «Я вам винен».
Чудово, пане.
Ми в Федеральному резерві залюбки купимо їх у вас.
Один квиток до Грошітауна.
І комплімент від нас — розе під низький відсоток.
Сподіваємося незабаром знову допомогти вам.
Дяка.
Але більшість із нас не можуть випускати облігації,
тому ми не маємо доступу до такої допомоги.
Натомість ми застрягли в економкласі.
Мій ресторан ледь виживає через карантин.
Можна мені квиток до Грошітауна?
Не знаю. Ви можете випускати облігації?
Ні, я… Що це?
Вам доведеться зачекати там.
Економклас — це навіть надто м'яко. Скоріше це стендбай напередодні Різдва.
Федеральне агентство, що розподіляло кошти для допомоги малому бізнесу при пандемії,
називається Управлінням у справах малого бізнесу.
Але вони самі настільки маленькі,
що їм довелося передати свою роботу банкам.
Наступний!
Прошу, мені треба до Грошітауна. У мене сім’я та десять працівників.
О, звичайно. Просто станьте в чергу, і я з радістю допоможу.
Щойно отримаю свою долю.
Саме так. У межах програми кредитування малого бізнесу при пандемії
банкам фактично було дозволено вираховувати відсоток з кожного кредиту,
і через лазівку в законопроєкті участь міг узяти
навіть великий бізнес, такий як мережеві ресторани.
Ось позика для вас, пане П.Ф.Чен, і для вас, Рут,
і для вашого друга Кріса.
Сподіваюся, ваша маленька стейкова імперія виживе.
Якого біса?
О, ми зрозуміли, що заробимо більше,
якщо дамо кілька великих позик великому бізнесу,
а не багато малих позик меншим підприємствам.
Отже, ми за цей варіант. Наступний!
І це може пояснити, чому в більшості великих міст
бізнеси з районів із переважно білим населенням
отримували позики набагато швидше, ніж у небілих громадах.
Але хай там яку увагу малий бізнес отримав під час пандемії,
знаєте, хто насправді опинився в дупі? Індивідуальні працівники.
Оскільки їм допомогу надавали через центри зайнятості,
це було схоже на… найгіршу автобусну поїздку в житті.
Якщо ви колись бували в центрах зайнятості в США,
не мені вам пояснювати, який це триндець.
Це хитка клаптикова програма, якою кожен штат керує по-різному.
І багато з них роками недофінансовували свої системи допомоги при безробітті.
Що ж, любі.
Сьогодні грошей небагато,
тож це буде повільно. Мені доведеться приймати вас по черзі.
Хто був перший?
Тому, коли у 2020 році всіх накрила безпрецедентна хвиля безробіття,
система не мала достатньої потужності
для обробки цунамі запитів.
От дідько!
Мені не дають точилок для олівців, тож доводиться точити вручну.
Тому просте подання заяви на безробіття під час пандемії
перетворювалося на бюрократичний кошмар.
Безробітні американці сиділи в чергах годинами
й місяцями чекали на жадану допомогу.
Тоді як найбільші бізнеси Америки відпочивали в першому класі.
Чому я почуваюся втомленим? Я ж стільки спав у літаку.
ВІДВІДАЙТЕ ЧУДОВЕ МІСТО ГРОШІТАУН
Коли ми закрилися через пандемію,
моя продюсерська компанія отримала позику, як і Сандра.
Наша робота, безумовно, не така важлива… Адже Сандра піклується про дітей,
а я лише пишу жарти.
Але ми отримали більшу допомогу й швидше за неї —
тільки тому, що в нас модніший бухгалтер у більшому банку.
У мене було більше, тому я отримав більше.
Усе перекручено задом наперед.
Але вся наша система влаштована таким чином.
Чи варто дивуватися, що так багато американців перестали їй довіряти?
Ой, Дівчинко з Лимонадом, що сталося?
Я виходжу з гри, старий. Позику мені не дали,
ніхто не хоче підтримувати лимонад під час кризи.
Працюватиму на Amazon й отримуватиму гроші подарунковими картками.
Дівчинко з Лимонадом, ні!
Наша фінансова система й наш уряд залежать від нашої довіри.
Якщо ми не віримо, що наші гроші в безпеці в банку,
не віримо в підтримку уряду під час кризи,
не віримо, що цей шматок паперу з чорнилом насправді коштує долар,
усе руйнується.
І це те, чим ми ризикуємо,
коли уряд не виконує свої обіцянки.
Виявляється, що наша економіка й наш уряд
схожі на фею Дінь-Дінь.
Якщо в них не вірити, вони загинуть.
Але так не має бути.
Краща система існує,
і наш уряд може створити її, якщо забажає.
Це ж ті люди, що заснували FDIC,
що прогнозують рух ураганів,
що відправили людину на Місяць.
До речі, про це…
НА ОСНОВІ КНИГИ МАЙКЛА ЛЬЮЇСА «П'ЯТИЙ РИЗИК»
Переклад субтитрів: Анастасія Малицька