SERIÁL NETFLIX
NEMOCI
Záleží státu na našem zdraví?
Vážná otázka.
Viděli jsme, jaké vyvíjí úsilí, aby potraviny nestály moc peněz.
Proč nedělá totéž u léků na předpis?
Když selže banka, stát hned naběhne a zachrání ji,
ale když vám selže srdce, předhodí vás pojišťovacím žralokům.
To bude 10 000.
Dvacet tisíc! Pěkně, paní doktorko, to je teda den!
A co covid-19?
Vzpomínáte si, co se dělo, když pandemie vypukla?
Všichni jsme byli někde zavření,
jako o život aktualizovali stránky se statistikami mrtvých
a z oken provolávali slávu zdravotníkům v přední linii,
kteří neměli k dispozici ani základní ochranné pomůcky.
Díky!
Kdo potřebuje roušku, když ho utěší rachtání hrnců!
A trčet doma byla ještě ta lepší varianta,
protože spousta lidí, třeba prodavači v potravinách,
nasazovali krk za minimální mzdu.
Chcete pak do papírového, nebo plastového vaku?
Sledoval jsem, jak se pandemie šíří celou zemí
a zabíjí stovky tisíc Američanů,
a musel jsem si klást otázku: Co dělá sakra náš stát?
Proč trvalo dlouhé měsíce, než se zavedlo pořádné testování?
Proč se tak málo trasovaly kontakty?
Kde byla nějaká obrovská státní informační kampaň o tom,
jak se proti viru bránit?
Chci, abys sakra nosil roušku!
Ještě nikdy jsem neměl tak silný pocit, že mě systém nechal na holičkách.
Myslel jsem si, že mě a lidi kolem mě má chránit.
Tak co se sakra stalo?
Vždyť některé nemoci, které nás dřív masakrovaly,
se státu povedlo sprovodit ze světa.
Tak proč si neuměl poradit s covidem?
Třeba taková malárie.
Každý rok po světě zabije stovky tisíc lidí.
Tady v Americe
ale malárii řešíme, obvykle jen když letíme do ciziny.
Málo lidí si ovšem uvědomuje, že až do 40. let
se malárie ve Spojených státech běžně vyskytovala!
To mě podrž!
Ti komáři jsou pohroma pro celý Jih.
Každý rok nakazí stovky tisíc Američanů.
Malárie!
Žádné strachy, vážení!
Přišla jsem vám pomoct. Posílá mě stát.
Zaškolíme tu zdravotní personál, vysušíme místa, kde se komáři množí,
a miliony domácností vystříkáme starým dobrým americkým pesticidem.
Voní to jako u mámy v kuchyni.
Dokonce jsme vytvořili zbrusu novou agenturu,
která má výslovně za úkol tuhle chorobu vymýtit.
Centrum pro kontrolu nemocí.
Pod kontrolu jste to dostali, o tom žádná!
Malárie zmizela jako letní vánek.
Ale víte jistě, že tenhle oblak jedovatýho plynu není nebezpečnej?
Je pravda, že prakticky vymýtil orla bělohlavého.
Tenhle vznešený opeřenec má naštěstí tuhý kořínek.
Orli!
A nebyla to jen malárie.
Zásluhou téhle agentury se prakticky vymýtily nemoci
jako spalničky, tuberkulóza a dětská obrna.
Američani je dnes považují za choroby z dávnověku.
I v dnešní době stát investuje obrovské prostředky
do vyvíjení budoucích léčiv a léčebných metod.
Nikdo na světě neinvestuje víc
do biomedicínského výzkumu než Národní zdravotní ústav.
Žádná smrtelná choroba, která vás napadne,
už díky tomuhle ústavu není tak smrtelná,
počínaje rakovinou prsu
přes cukrovku, žloutenku, srdeční choroby až po rakovinu prostaty.
A v budově deset už mají na dosah chvíli, kdy budou schopni úplně vyléčit
jednu z nejzhoubnějších nemocí v zemi.
Mockrát díky, že jste si našel čas. Tady to vypadá jako v chrámu.
Ano, tohle je největší výzkumná nemocnice na světě.
Má kapacitu jen asi 200 míst,
ale všichni tu jsou na experimentálních klinických testech.
Takže tady například proběhla
první chemoterapie. Byla hrazena z kapes daňových poplatníků.
- První… - Páni!
Proběhla tady první léčba deprese lithiem.
Stejně tak vůbec první genová terapie.
Neuvěřitelný. Takže vy pacienty v téhle budově
léčíte zbrusu novými metodami, čímž zároveň tyhle metody vyvíjíte.
Znáte takzvanou srpkovitou anémii?
Ano, učil jsem se o ní ve škole. Dost zákeřná nemoc.
Ano. Je to dědičná porucha,
která postihuje především ty, jejichž předkové pocházeli z Afriky.
Příčinu srpkovité anémie známe už desítky let,
ale účinnou léčbu jsme dosud neměli.
Troufám si ale říct, že dnes už se nám ji tady u nás
pomalu daří vyléčit.
- Vážně? - Nejen pacientu ulehčit, ale uzdravit ho.
A rád bych vám představil dva lékaře, kteří tomu vévodí.
To budu moc rád.
- Můžeme? - Ano, pojďme.
Mockrát díky.
- Zdravím vás. - Dobrý den!
- Já jsem Adam. - Doktorka Fitzhughová.
Moc rád vás poznávám.
John Tisdale.
Moc mě těší. Můžu se posadit?
- Ovšem. - Výborně.
Takže v Americe dnes touhle nemocí trpí 100 000 lidí
a vy se ji pokoušíte vyléčit?
- Ano. - Takový je náš cíl.
Chceme jim změnit život.
Jak to funguje? Jak na to jdete?
Provádím typ transplantace, při kterém odeberete kmenové buňky,
tedy částečky kostní dřeně, kde se tvoří červené krvinky.
Odebereme je někomu z rodiny.
V ideálním případě se uchytí, začnou tvořit
krvinky samy a pacient se vyléčí.
To je úžasný. Mohlo by to změnit život spoustě lidí!
Ano, je to neuvěřitelné.
Když jsem v 90. letech nastupoval,
neměli jsme vůbec žádný lék.
I tehdy jsme ale měli jednu kvalitní možnost,
a to tišit bolest.
Ani to jsme ale nedělali.
Měl jsem dojem, že ohledně srpkovité anémie nikdo nic nedělá.
Je řada nemocí,
kterými 100 000 Američanů netrpí.
A řeší se mnohem víc.
- Jo. - Jo.
Jak to? Může to být tím, kterou část populace
tahle choroba postihuje nejvíc? Je to otázka rovnosti?
S tím lze myslím snadno souhlasit.
Prakticky každý pacient, který touhle nemocí trpí,
se setkal s tím, že když šel v bolestech na pohotovost,
žádný lék mu na to nedali.
Víte, když se řekne státem financovaná věda,
pomyslím třeba na velké urychlovače částic,
nepředstavím si nutně to, že pečujete o lidi.
Pracujete pro stát, ale taky se osobně staráte o pacienty.
Když nějaký pacient splňuje naše podmínky,
má veškerou zdejší péči zadarmo.
To je mi taky moc sympatické.
Nemusíme se ptát na pojištění ani na občanství,
můžeme se postarat o každého.
Mimochodem, máme teď na klinice pacientku,
která podstupuje genovou terapii. Musím ji teď jít zkontrolovat, přidáte se?
S radostí.
- Půjdu moc rád. - Pojďme.
Paní doktorko, bylo to skvělé.
- Moc díky. - Těšilo mě.
- Tak pojďme. - Mějte se.
- Dobrý den! - Dobrý den, pane doktore.
- Moc mě těší, Clevetto. - Mě taky, Adame.
Před transplantací jsem na tom byla dost zle.
Za rok jsem byla skoro třicetkrát na pohotovosti nebo v nemocnici.
A pak jsem se dozvěděla o tomhle ústavu a o transplantaci.
Slyšela jsem, co to je. Bylo to hodně riskantní,
ale rozhodla jsem se do toho jít
a teď se cítím mnohem lépe.
V nemocnici jsem nebyla od roku 2019.
Jaký je to pocit, že se nejen sama léčíte,
ale taky jste součástí obřího projektu, který má vyléčit tolik dalších?
Že stojíte v čele?
Upřímně řečeno, je to děsivý. Ale ať už to mně zabere, nebo ne,
udělala jsem to pro budoucí generace, kterým to může pomoct.
Clevetto, moc mě těšilo.
Mockrát díky, že jste si udělala chvilku.
Já moc děkuju vám.
Že jste si přišel promluvit,
že tuhle transplantaci představíte světu.
Není to k nevíře?
Umíte si představit, že vyrůstáte s nevyléčitelnou nemocí,
že vás medicína ignoruje…
a pak vás jednoho dne jako zázrakem vyléčí?
A neuzdravil vás žádný léčitel, co vám houpá křišťálem před obličejem…
Tento křišťál vám srovná čakry.
- Jasně, díky moc. - Uvolní vaše měsíce.
Ne, díky.
Vyléčí vás vlastní stát,
když vám nabídne, ať se zapojíte do letitého úsilí
vaši nemoc kompletně vymýtit.
Říká se, že v životě jsou jen dvě jistoty: smrt a daně.
Ale ukazuje se,
že náš stát jedním bojuje proti druhému.
A minimálně zčásti díky úsilí státu
se Američanům za uplynulé století prodloužila délka dožití
o neskutečných 30 let!
Že by tedy státu na našem zdraví přece jen záleželo?
Ale počkat, jestli náš stát tak válí v medicíně,
jak to mohl tak totálně posrat, když přišla…
Pandemie!
Když vypukl covid, stát jako by naprosto zblbnul.
Úřady sáhodlouze vyvíjely testy, které byly nakonec stejně kazové,
přitom stačilo jen schválit ty funkční.
Po Ministerstvu vnitřní bezpečnosti jako by se slehla zem.
Nepodnikli jsme ani základní kroky,
nevznikl například ani národní plán testování a trasování kontaktů.
KROK 1: ŠLOFÍK
V důsledku toho umírali lidé.
Z expertních modelů vyplývá,
že kdyby federální vláda reagovala koordinovaně,
mohla zachránit statisíce životů.
Takže se znovu ptám: Co se sakra stalo?
Představte si stát jako orchestr.
A prezidenta jako dirigenta.
Pokud mají spolu podat mistrovský výkon, potřebujete dvě věci.
Aby na těchhle židlích seděli kvalifikovaní, kompetentní úředníci
a aby je dirigoval někdo, kdo má zájem, aby fungovali sehraně.
Jenže když pandemie vypukla, takového dirigenta jsme neměli.
Můžu to převzít?
Určitě to není žádná věda.
Pane jo, tolik nástrojů.
Potřebujeme je všechny?
Trump v kampani výslovně deklaroval,
že bude rušit ministerstva a propouštět.
A když tomu Američani dali hlas, tak to taky splnil.
Post poradce pro vnitřní bezpečnost,
vytvořený speciálně pro zvládání hrozeb typu pandemie,
byl fakticky zrušen.
Jo. Sypte!
Tým Národní bezpečnostní rady, pověřený reakcí na pandemii, šel od válu.
Kliďte se. Švihem!
Padejte! Páčko!
A víte, co ještě zkrouhli?
Projekt zvaný „Předpověď“, který monitoroval zvířecí nemoci
a měl sloužit jako program včasného varování před pandemií.
Tohle jste asi nepředpověděli, co?
Upozadili i Centrum pro kontrolu nemocí,
protože bylo až moc slyšet.
Ty tam! Ztlum to!
A tohle postihlo celou federální vládu.
Do roku 2020 odešlo 80 procent vysokých úředníků.
Vláda ani nedokázala navrhnout
kandidáty na 150 klíčových pozic.
A velká část struktur pověřených reakcí státu na pandemie
byla zrušena.
Takže jaký nastal u covidu průšvih?
Když nepřijmete dostatek hudebníků, když vyhodíte celé nástrojové skupiny
a celé to diriguje někdo, koho…
přiznejme si, hudba moc nezajímá,
tak zkrátka nezahrajete symfonii,
ale kakofonii.
Federální reakce byla tak nekoordinovaná,
že řešení pandemie zůstalo na jednotlivých městech a státech.
Bohužel to ale úplně stejně skřípalo
i politikům na lokální úrovni.
Možná to ani nevíte, ale ve vašem státě, okresu nebo městě
existuje zdravotnický odbor, který se vás usilovně snaží chránit.
Kontroluje například restaurace, aby nedocházelo k alimentárním nákazám.
Dělá osvětu, aby se nešířily pohlavní choroby.
A během pandemie
měl na starost všechno od distribuce vakcín až po testování.
Díky, že jste to vzal tak důkladně.
Myslím, že mi hrábl až do mozku.
TESTOVÁNÍ NA COVID
Světe, div se,
tihle státní zaměstnanci nám mizeli před očima.
Rozpočtové škrty, prosazované republikány i demokraty,
vedly od roku 2008 ke zrušení 56 000 míst ve zdravotnictví.
Zrušili mě! Řekněte mojí ženě, že jsem ji nikdy nemilovala!
Chápete tu pakárnu?
Hasičskému sboru by tihle politici peníze nikdy nesebrali,
ale vykuchat zdravotnictví jim problém nedělalo.
Takže víte, proč Amerika pandemii tak zfušovala?
Podle odborníků jsme totiž měli
o 300 000 zdravotníků méně, než bylo potřeba.
Jaké to asi muselo být,
nést odpovědnost za zdraví lidí,
když máte tak málo zdrojů?
OKRES LOWNDES, ALABAMA
ZŮSTAŇ ZDRAVÁ, ALABAMO!
TADY PRACUJÍ HRDINOVÉ
Dobrý den, mám schůzku se Shawandou.
Chviličku, dojdu pro ni.
Výborně.
- Dobrý den! - Zdravím vás!
Adame, jak se máte?
Díky, že jste si našla chvíli.
Půjdeme do kanceláře?
Jo, proveďte mě tady.
Pan Burns mi ukázal pár vašich videí na youtube. Zkoukla jsem je.
Fakt?
Docela sranda, ale… Jo, pěkný.
Docela sranda, jo?
- Jo. - Tak prima.
Povězte mi o tomhle okresu.
Je to v podstatě venkov.
Nemáme tu ani jednu nemocnici.
Žádnou velkou restauraci typu McDonald’s a podobně.
Takže jsme jediný zdravotnický odbor v celém okresu.
Co tu všechno děláte?
Spíš co tu neděláme!
Děláme toho hodně. Plánované rodičovství.
Máme tu program péče o zdraví matek,
kojenců a dětí.
- Hodně tu testujeme. - Jo.
Děláme i testy na pohlavní choroby.
Vedeme tu i demografické statistiky.
- Rodné listy? - Ano.
Rodné listy, úmrtní listy.
Kdyby v Lowndes nebyl tenhle odbor,
kam by šli?
To jo. Četl jsem, že v Alabamě
za deset let před pandemií
klesly zdravotnickým odborům stavy asi o třetinu.
- Připadá mi, že to muselo být víc. - Jo?
Někdy nám sem kvůli jedné záležitosti přijde 40 nebo 50 lidí,
takže musejí čekat.
- Jasně. - Brzdí nás to.
Kdybychom měli dost personálu, čekat by nemuseli.
Chci se ještě zeptat na covid.
V určitých chvílích
jste tady měli skoro nejhorší situaci
v celé zemi.
Jste tu široko daleko jediní
a všichni spoléhali na vás. Jaké to bylo?
Děsivé.
Víte, jezdí sem lidi odevšad,
nejen z tohohle okresu.
Když se nemají kam obrátit, přijdou sem.
- Museli jste kvůli tomu dělat přesčasy? - Ano.
Sama jsem dělala úředničinu, čili příjem,
dělala jsem sekretářku
a vedle toho ještě ředitelku.
Co vám dodává sílu?
Jo?
Když někomu vykouzlím úsměv na rtech
nebo mu poskytnu to, co potřebuje, je to úžasné.
Díky za to, co tady děláte.
Myslíte,
že můžu zaskočit za doktorem Thomasem?
- Tak jo, pěkně v klidu. - Dobře.
Sundejte si respirátor.
Teď prosím zavřete pusu.
Pan doktor mě přijme?
Ano. Je to jediný doktor v celém okrese.
Jaké to je?
Pan doktor to bere pohodově. Z jeho ledového klidu mrzne i peklo.
Takový on je.
Zbožňuje svoje pacienty a jeho pacienti zbožňují jeho.
Moc mě těšilo.
Mějte se.
- Adame? - Pane doktore!
Jak se máte?
Povězte mi o sobě a o téhle klinice.
Praxi provozuju od roku 1986.
Studoval jsem na obvodního lékaře v Tuscaloose.
Tohle středisko má prý… „federální atest“. Jakže?
Federální atest.
Dostaneme určitý obnos
a za to máme povinnost ošetřit každého.
To znamená i toho, kdo nemá pojištění.
Občas je to náročné.
V současnosti se snažíme poskytnout všem covidovou péči.
Hodně se to u vás šířilo.
V jistou chvíli
dosáhla pozitivita testů asi 35 procent.
- Ano. - To je hrozně moc.
Taky jsem byl asi 14 dní v karanténě.
Jste tady jediný obvoďák, a musel jste do karantény?
Měl jsem tu sestřičku, pracovala za mě.
- Zachraňovala to sestřička? - Ano.
Ale vy jste neordinoval?
- Ne. - Pane jo.
- A prý léčíte i v Montgomery. - Ano.
Jak často tam jste?
Jezdím tam každý den, když tady zavřu.
Nemůžu se svézt s vámi, ať ještě něco probereme v autě?
Vidíte, jak je tady krásně?
Jak jste se k téhle práci dostal?
Chtěl jsem být doktor,
ale nechtěl jsem lidem odpírat péči kvůli tomu,
že nemají dost peněz.
Ale byla tu jedna státní organizace, která zařizovala,
že když dostudujete,
nasměrují vás na nějakou lokální polikliniku,
do indiánské rezervace nebo do vězeňského systému,
prostě kde nemají pojištění.
Kam je potřeba.
Přesně tak.
Takže to je nějaký státní program?
„Zaplatíme vám studium medicíny, ale půjdete někam,
kde hodně potřebují lékaře.“ Jako v okrese Lowndes.
- A tak jste se ocitl tady. - Přesně tak.
- To je skvělý program. - To ano.
Vůbec jsem o něm nevěděl.
Myslím, že začal v roce 1970.
- Ale když zvolili Reagana, tak ho zrušil. - Fakt?
Máte pocit, že státu záleží na zdraví Američanů
dostatečně?
Myslím, že některým politikům ano, ale pro jiné
to není priorita.
Někteří politici zastávají názor,
že za chatrné zdraví si každý může sám.
Pokud jste nikdy nebyl chudý
nebo jste se nikdy nemusel rozhodovat, jestli se najíst, nebo jít k doktorovi,
pokud jste to nezažil, tak…
tu situaci nepochopíte.
V USA se donekonečna hádáme,
jak moc by se stát měl podílet na zdravotní péči.
Jenže bez státních zdravotníků
jako Shawanda a doktor Thomas
by třeba v okrese Lowndes žádná zdravotní péče nebyla.
A přesto se jim pořád nedostává zdrojů, které potřebují,
aby byli lidi zdraví.
Můžeme se potom divit, že má Alabama aktuálně
skoro nejnižší proočkovanost proti covidu v celých USA?
Proč neinvestujeme do takovýchhle základních veřejných služeb?
Vzpomínám si, jak mi máma v dětství říkala,
že stát neumí hospodařit
a že soukromý sektor má mnohem lepší výsledky.
Když se na to dívám zpětně,
byl to od ní dost zvláštní komentář,
protože učila na státní škole.
Taky vystudovala státní univerzitu.
Jejímu tátovi, mému dědovi,
stát coby veteránovi vzdělání přímo zaplatil.
Takže celá rodina měla ze státu užitek.
Tak jak na to máma přišla?
Proč máme všichni pocit,
že stát je jenom zbytečná byrokracie,
kterou je potřeba zrušit?
Velkou část 20. století přitom v Americe panovala shoda,
že je dobré mít silný, schopný stát.
Vážení, pohleďte na osmý div světa: tohle je strýček Sam.
Žasněte, jak váš stát stabilizuje bankovní systém.
Divte se, jak nám ošetřuje potraviny!
Je to tak! Zdravý stát potřebuje zdravou společnost.
Ale s hnutím za občanská práva
se některým Američanům přestalo líbit,
že stát začal poskytovat pomoc
i občanům barevné pleti.
A hospodářské potíže začali připisovat na vrub sociálnímu státu.
Tohle už se vám tak nelíbí, viďte?
A teď se nedívejte, ale ekonomiku sužuje
inflace, stagnace
a nezaměstnanost a strýček Sam si s tím neumí poradit!
Hanba! Je to hanba!
Co se děje?
Bohaté skupiny financované byznysem strhly povyk.
Tu máte! Křičte se mnou!
Platí expertní skupiny i vysoké školy,
aby šířily myšlenku, že vláda stojí za houby.
Jo, je to tak. Ozvěte se, studenti! Hanba!
Všechny problémy nám vyřeší volný trh.
Hanba!
Politici z obou stran záhy začali mluvit o štíhlejším státu.
Tyhle tendence ovšem vyvrcholily
v kampani jednoho z vůbec nejoblíbenějších prezidentů,
a nejen proto, že kdysi hrál ve filmu se šimpanzem.
Něco vám povím, vážení.
„Víte, co nejpříšernějšího v angličtině zaznělo?
Přišel jsem vám pomoct. Posílá mě stát.“
„Stát nám problémy nevyřeší. Sám stát je totiž problém.“
Neboj se, nic neucítíš.
Tohle heslo mělo takový úspěch,
že Reaganovi ve sboru volitelů zajistilo jedno z největších vítězství
v moderních amerických dějinách.
Pacient, 200 let, většinově bílý.
Symptomy: zahálčivost, chřadnutí, těžká pneumatika.
Americký lid nás požádal o státektomii
a my jim to přání splníme. Skalpel.
Tak se na to podíváme.
Ministerstvo bytové výstavby zredukujeme o 70 procent
a obsadíme ho bandou asociálních kapitalistů.
VOLNÝ TRH
To je vončo.
Pak oklestíme předpisy o hypotečním průmyslu.
Nebojte se.
Krizi bydlení určitě zažehná volný trh.
A snížíme i tyhle daně.
A když už jsme u toho, vykucháme i celej berňák.
Tahle filozofie, že nám problémy nevyřeší stát,
ale volný trh, získala tolik na oblibě,
že ji začali přebírat i demokraté.
Když byl zvolen prezident Clinton, zredukoval sociální a finanční nařízení.
„Časy silného státu skončily.“ Podej mi ten skalpel, Ronny.
Obamova vláda se tento směr pokoušela zvrátit,
ale když zaváděla reformu zdravotnictví,
i ona musela zavést tržní prvky.
„Proto se naše zdravotnická legislativa opírá o reformovaný soukromý trh,
ne o státní program.“
Dopadlo to tak,
že tahle filozofie namířená proti státu dosáhla přesně toho, co zamýšlela:
slabšího, méně výkonného státu,
který nám ochranu, jakou lze očekávat jen od něj, neumí zajistit v takové míře.
A jsme tady, strýčku Same. No není to lepší?
Možná tomu nebudete věřit,
ale nebyl jsem vždycky takový atlet jako teď.
Před třicítkou jsem o sebe vůbec nedbal.
Vystupoval jsem třikrát za večer,
kouřil krabičku denně a pil jako duha.
Pěkně jsem se huntoval.
Heleďte, stojíte za hovno.
Co dál?
A tak jsem skončil na huntě.
A náš stát je na tom podobně.
Jak mu může záležet na nás, když nám nezáleží na něm?
Nikdo nás ale nenutí, abychom se k našemu řídícímu orgánu chovali takhle.
Sám jsem na cestu od vymaštěnýho ochlasty
k etalonu zdraví, který teď před vámi stojí,
vykročil v okamžiku, kdy jsem začal svému tělu naslouchat.
A stejně tak máme možnost začít věnovat pozornost tomu,
kde všude náš stát na každodenní bázi působí.
Můžeme pomoci jeho imunitnímu systému tím, že znovu investujeme do zdravotnictví,
můžeme mu podávat bohatou výživu,
může posilovat svaly tím, že mu obstaráme
školený personál nebo tak.
No dobře, tahle metafora trochu kulhá.
Ale pokud bychom tohle všechno udělali,
třeba by se nám povedlo vybudovat stát dostatečně silný,
abychom se o něj mohli v tom nejzásadnějším opřít.
Ale tady na Netflixu se mi to snadno říká.
A s pár neskutečně namakanými herci se to snadno zinscenuje.
Ale už mnohem hůř se to nám jako společnosti převádí do reality.
Jak přesně můžeme tenhle vývoj zvrátit?
Jak dostat stát do formy tak, jak potřebujeme?
Jak tyhle úvahy reálně překlopit do praxe
a něco změnit?
ZÁVĚREČNÝ DÍL
PODLE KNIHY MICHAELA LEWISE PÁTÉ RIZIKO
České titulky: Petr Štádler