Jeg elsker at gå tur i Paris.
-Husker du alle vores banke på-jokes? -Ja, mindst en million.
Jeg kunne slet ikke få nok af: "Banke, banke på, hvem der?"
Banan. Banan hvem?
"Banke, banke på. Hvem der? Jordbær. Jordbær hvem?
Jordbær over med banan."
-Det var den sjoveste joke. -Det synes dine børn også.
Du og mormor var meget tålmodige med mine evindelige gentagelser.
-Goddag. -Se den her. Meget modig.
Den der er meget målrettet.
Totalt unfair, men dens lille hoved ser truende ud.
Det ligner den øvelse, vi lavede på klovnekurset.
Frem og tilbage…
Frem og tilbage, frem og tilbage.
-Rundt. -Og rundt.
Vi tog fra Paris til Philadelphia
for at møde nogle af de sjoveste og modigste kvinder
og opdage uventede måder, latter kan ændre kvinders liv på.
-Flot, fru Clinton. -Kald mig Hillary.
Hillary, næsen.
Jeg troede, kvinderne ville…
Hvis der er diller-alarm, har de tjek på det, så…
-Hold stilen. -Altså, helt ærligt.
Namaste, New York City!
Først lidt om mig. Jeg er immigrant.
Jeg kom til Amerika med ni dollars i lommen.
10.000 i banken, men ni i lommen.
Nej, jeg vil ikke være bitter.
Jeg kom kun på grund af selskabet.
Jeg er fra Jersey. Meget mangfoldig by.
33.000 italienske katolikker og seks muslimer, som er min familie.
De har levet i begge verdener.
Transkvinder ved noget, vi ciskvinder ikke ved.
For eksempel ved de, hvor meget vi burde få i løn.
Da vi kvinder begyndte at optræde,
lagde jeg mærke til… Det sker ikke for mænd.
-...at fyrene sad sådan her. -Energien forsvinder.
Så jeg må starte med:
"Hvad sker der med jeres hænder? Vil I ikke klappe? Okay."
Så går jeg bare herhen.
En kvinde går på scenen, og de tænker…
De stirrer bare på en.
Man tror ikke, de lytter. De kigger bare.
Ja. Ens første joke går helt tabt, fordi de tænker: "En kvinde."
Det er derfor, mange kvinders tøj...
Jeg tog altid jakke på for ikke at vise mine bryster.
Kvinderne må ikke tro, jeg er ude efter deres mænd.
-Mændene må ikke... -Alt det der, ja.
Vi tænker på alt det, og mænd tager bare noget i skabet.
Ja. En T-shirt med sennepspletter.
Da jeg startede som komiker, skulle der være én kvinde i hvert show.
Utroligt, at vi kender hinanden.
Jeg så tit billeder af kvindelige komikere og tænkte:
-"Hvorfor må jeg ikke kende jer?" -Det måtte vi ikke.
Hvor mange gange har I optrådt her?
-Utallige gange. -Mindst 200.
-Hillemænd! -Wow.
-Ja. -Skønt, min mor stadig siger: "Hillemænd."
Hvorfor er der så få banke på-jokes om Amerika?
-Aner det ikke. -Fordi frihedsklokker ringer.
Den er ret god, nu jeg tænker nærmere over det.
Ville du lave standup?
Jeg har haft en helt anden oplevelse med komik
-end mange andre… -Åh nej.
…fordi professionelle komikere gjorde så meget grin med mig, da jeg var barn.
Ja.
Også forfærdelige politiske kommentatorer som Rush Limbaugh.
Men det var anderledes, for Rush Limbaugh hadede os.
Han hadede alt, hvad du og far stod for.
Så der var det let at tænke: "Det handler ikke om mig."
Da SNL gjorde grin med mig, tænkte jeg: "Wow, en gruppe voksne har sat sig ned
og besluttet, at det var en god idé."
Ingen tænkte: "Måske burde vi ikke gøre grin med børn."
Jeg syntes hverken, det var sjovt eller i orden,
så comedy var ikke sjovt eller i orden.
-Helt forståeligt. -Ja. Jeg laver tit sjov med børn.
Nogle forældre bliver sure.
Jeg taler om peanutallergi. En kvinde blev meget vred.
Jeg måtte sige til hende: "Det er min oplevelse."
Det med peanutallergien.
Det er "nuts", men sådan tænker jeg.
Du fik filmholdet til at le.
Hvilke komikere kan du lide?
-Det kan jeg ikke svare på. -Du skal med mig på Comedy Club.
Afgjort. Jeg anede ikke, jeg havde behov for det her.
Chelsea, ved du, hvad der sker, hvis man drikker for meget te i Paris?
-Nej. -Euro-pee-an. Man skal tisse.
Den var vandet. Ordspillet er utilsigtet.
Nogle komikere bruger comedy
til at belyse emner, der før var tabu,
som for eksempel kvindens normale kropsfunktioner.
Jeg vil smage en te, jeg aldrig har smagt før.
-Kan du lide koffein? -Elsker det.
-Jeg foretrækker indisk chai. -Den må jeg have.
-Jeg vil gerne have Alice-teen. -Skønt.
Kunne jeg få kaffe?
-Wow. Hvor vover du? -Ja. Undskyld.
-Jeg er med. -Tak, Kenya.
Det er så dejligt at se dig,
-og hvor ser du glad og rask ud… -Ja!
…efter din frygtelige oplevelse med endometriose.
Altså, vi skal jo tale om comedy og om, hvad det vil sige at være komiker,
og hvad du har været igennem…
Du er jo også kvinde.
Jeg har også æggestokkene med, når jeg går på scenen,
så det er godt at tale om det. Jeg lægger dem ikke uden for døren.
Helt fra min første menstruation fik jeg invaliderende kramper.
Jeg kastede op af smerte. Jeg var nærmest vant til bare…
Jeg sagde til mig selv: "Kvinder får kramper. Lev med det."
Senere sagde folk: "Tag p-piller. Det hjælper."
Som et lille plaster på såret.
Endometriose er svær at diagnosticere, medmindre man bliver opereret.
I har nok hørt min joke om det: "Nå, det er diagnosen, hvad gør vi så?"
"Vi har desværre ingen studier, for det sker kun for kvinder."
-Ja. -Men der findes Viagra i tyggetabletter.
Så, ja. Ja.
Hvis der er diller-alarm, har de tjek på det.
Det er svært at sluge piller. Mænd skal jo ikke få den galt i halsen.
Den skal smage godt og kunne tygges. Er det ikke sygt?
-Hejsa, Wanda. -Hej.
-Skønt! -Hvor er vi fine.
-Skal jeg sige fru Minister? -Hillary.
-Se på hendes skjorte. -Hvis du glemmer navnet, står det her.
-Hvor er de skægge. -Som fra en sitcom.
Det kan jeg godt lide.
-Er I klar til at bowle lidt? -Ja.
I skal vælge en kugle.
-Har du din egen med? -Ja, jeg har min egen.
-Det er superseriøst. -Ja, Chelsea, jeg har penge at rutte med.
-Mine sko. -Hvad?
Vi er her vist under falske forudsætninger.
Du milde, Wanda. Du har gjort noget, som jeg syntes, var virkelig dejligt.
Du talte om, hvordan du oplever postmenopausen.
-Åh, ja. -Der er ingen, der taler om det.
Man lever i den krop, man har haft i 40-50 år,
-og pludselig er den ude af kontrol. -Ja.
-Du navngav din mave, ikke? -Jo, Esther Roll.
-Esther Roll. Hun står dig meget nær. -Det gør hun, ja.
Jeg vidste, hvad jeg selv oplevede, og den slags burde folk tale om.
Det gik først op for mig, da jeg gik til lægen
og sagde: "De her hedeture er uudholdelige.
Bedst som jeg arbejder, må jeg pludselig holde op med at filme,
fordi jeg sveder sådan. Du må give mig noget."
Hun svarede: "Ja, for tiden giver de beroligende piller mod det."
Det siger meget om sundhedspleje for kvinder og om, hvad de regner os for,
hvis det eneste, de kan finde på, er at give kællingerne en sindssygepille.
-Igen fordommen om hysteriske kvinder. -Præcis.
Som komiker kan du få hul på bylden og begynde at tale om det.
Så føler kvinderne sig ikke alene. Tal endelig mere om det.
Det vil jeg, for jeg lider stadig under det.
Lad os bowle.
-Find et bowlingnavn. -Et navn?
-Ja. Jeg vil hedde "Sprinkles". -"Storm." Jeg kan godt lide blæst.
Så er jeg "Whisper".
-Stille, men… men potentielt dødbringende. -"Whisper". Okay.
-Vi har et lille Hattemager-fad til jer. -Skønt. Tak.
-Du kommer hele tiden med lækre sager. -Og her er nogle scones til jer.
Se, hvor stor den er. Det burde forbydes.
Mærk den. Det er en helt særlig…
Nu, hvor jeg har befamlet den, er den vel min?
Da jeg fortalte en, at vi skulle mødes i dag, var reaktionen:
"Jeg beundrer hendes ærlighed om, hvor svær en graviditet kan være."
I film tisser kvinden på en pind, hvorefter hun går og maler i overalls,
mens hun ler og er lykkelig, og det er så det.
Jeg oplevede det som et helvede.
Hjælp.
Jeg elsker sgu at være gravid. Det er skidefedt.
Ingen lytter til kvinder. Serena Williams døde næsten under fødslen.
Lytter man ikke, hvis Serena siger, noget er galt?
Det holder aldrig op.
Nej. Tænk på de kvinder, der demonstrerer for fri abort.
De må tænke: "Det er sgu da løgn."
Man ser ældre kvinder
til demonstrationerne med skilte som: "Jeg var her i 1970'erne."
Ja. Jeg troede, det var overstået.
Jeg kom forbi en stor gut, der gik rundt med et skilt, hvor der stod: "Stop abort."
"Dit røvhul, hvornår var du sidst gravid?"
Jeg elskede Whoopi…
Andre har en sjov navle…
…og Gilda…
...der går indad eller ligner et hul eller folder sig
eller har et lille dørhåndtag.
Voilá.
Og Joan.
Er nogen af jer fladbrystede?
Det her kaldes en skub-op og skub-til-side-bh.
Den skubber alt op nedefra. Den skubber og skubber.
Al huden bliver flyttet op. Min navle sidder heroppe.
Margaret Cho havde stor indflydelse.
Jeg må egentlig ikke sige ordet "vagina", for jeg bruger slet ikke min.
Vil nogen overtage den?
I kan opbevare bøger i den.
Bruge den som urtepotte.
Moms Mabley.
Jackie "Moms" Mabley.
Hun kom i en gammel morgenkåbe, uden tænder og med en støveklud på hovedet.
Som barn gjorde det indtryk på mig at se denne sorte, selvsikre kvinde.
Husk på, at jeg gjorde dig en tjeneste. Du fik mit navn.
Jeg sagde: "Ja, og jeg har nogle navne til dig."
Som lille ville jeg med i General Hospital
som de fleste muslimske piger i Jersey. Men Hollywood skyer handicappede.
Folk, der lignede mig, var standuppere.
Især Richard Pryor.
Så jeg ville lære at lave comedy, blive en berømt komiker og komme i tv.
Hvis det her bliver sendt, er det første gang, det virker.
Giv Maysoon en varm velkomst!
De, der ikke kender mig, skal vide, at jeg ikke er fuld.
Men det var lægen, da jeg blev født, så min hjerne tog skade, men det er okay.
Jeg har 99 problemer, og spastisk lammelse er bare et af dem.
Til Undertrykkelses-OL ville jeg vinde guld.
Jeg er palæstinenser, jeg er muslim, jeg er en farvet kvinde,
jeg er fraskilt, jeg er handicappet, og... er I klar?
Jeg er fra Jersey.
Richard Pryor var så sjofel.
Så når jeg gik på scenen, tænkte jeg: "Hvor grov kan jeg være?
Jeg er muslim og fortæller Jomfru Maria-jokes."
Dengang vidste jeg ikke, at handicappede opfattes som barnlige og kønsløse,
så da jeg gik på scenen og talte om sex,
var folk helt… "En muslim, der taler om sex!
En handicappet muslim, der taler om sex."
Det var helt ufatteligt for dem.
Der er aldrig nogen, der advarer singler om,
hvor hurtigt ens partners vaner bliver irriterende.
Han havde en vane, der drev mig til vanvid,
og det var, at han hele tiden trak vejret.
Han åndede ind og åndede ud, åndede ind og åndede ud.
"Kan du ikke stoppe bare fem minutter?
Det gjorde jeg ved fødslen, og jeg har det fint."
Jeg elsker alle de gamle butiksfacader.
Der var en forfærdelig eksplosion i det her fromagerie.
-Hvordan ved du det? -Der blev godt nok rokket ved fortet.
Skulle jeg grine? Undskyld, det var ikke sjovt.
Men Chelsea og jeg er ikke i Paris for at fortælle fårede vittigheder.
Paris er kendt som klovnenes hjemby.
Og vi skulle tale med mesterklovnen Philippe Gaulier.
Philippe har oplært klovne i over 50 år.
Blandt hans elever tælles Emma Thompson og Sacha Baron Cohen.
Det var en katastrofe.
Ingen lo.
Katastrofalt.
Philippe, hvordan blev du, der kommer fra en apotekerfamilie,
en af klovnekunstens førende eksperter?
Folk ved ikke, hvorfor nogen er idiotiske
-og skøre i en familie. -Og det var dig?
-Ja. -Nej da.
-Jeg var en meget uartig dreng. -Du var uartig?
Det er godt at huske, at en klovn er en fejltagelse.
-Ja. -En dejlig fejltagelse.
De fleste fejltagelser er ikke dejlige, men den her er.
For at få en forsmag på Klovneskolen,
tog vi et kursus hos Lee Delong,
som har rejst verden rundt med klovneriet, endda i krigszoner.
Er det ikke yderst passende, at vi står her på Moulin Rouges scene,
hvor nogle af de første kvindelige klovner optrådte?
Cha-U-Kao, La Goulue, La Môme Fromage. De var her.
Alle disse kvinder, der endte i fattigdom, oversete og glemte,
de var forløberne for vore dages kvindelige franske klovner.
Vi skal nu på en rejse.
Det er en rejse ind i vores ægthed, vores naivitet, vores sårbarhed,
hvor vi vil lære, at vores svagheder er vores styrke.
Klovnens verden. Og med os på vores lille rejse tager vi den her.
Verdens mindste maske.
Tag jeres næser på.
Hillary, din næse.
Sikke en flok klovner.
-Hun tager noter. -Hillary.
Det var dårligt.
Når man laver standup, er man hele alene med det.
-Helt alene. -Og publikum er ikke altid på ens side.
-Nej. -Faktisk ønsker nogle, at det mislykkes.
Så generelt er det at være komiker,
og især når man som kvinde vover at stå frem og gøre det,
-meget modigt. -Det kræver mod.
-Ja. -Det er derfor, jeg er med her.
-Næsten. -Ja. Præcis.
I en periode på cirka ti år blev jeg altid totalt jordet...
Det kender I slet ikke.
-Nej, slet ikke. -Totalt jordet på internettet.
Til sidst vænnede jeg mig bare til det.
Man havde ikke ret til at være en sjov kvinde.
-Nej. -Og slet ikke offentligt.
I ved det bedre end nogen. Folk ønskede en anden kvindetype.
"I skal være smukke og stille og overstrømmende og…"
Og kun have biroller.
-Afgjort. -Ja.
Lucille Balls talemåde var: "Når du står alene derude,
kan du kun tage det på én måde, nemlig personligt."
Folk tænker altid på fødselsdagsklovner
og hvid ansigtssminke.
Så folk ved sikkert ikke rigtig, hvad det er at klovne,
men når de ser det, kan de lide det.
Fint. I klarer det udmærket.
Sæt farten lidt op!
Lucille Ball er en klovn.
Når hun propper en håndfuld chokolade i munden, er det et klovnenummer.
-Hvad siger du? -Ja. Jeg er enig.
Ja. Ja.
Philippe, hvad er forskellen på en kvindelig komiker og en mandlig komiker?
Kan de det samme?
Som komiker er det okay, men det er sværere, når man er klovn.
Ja.
For hvis du er en ung mand,
der kommer hjem, og dit kostume er meget snavset,
elsker din mor dig alligevel.
Ja.
Hvis du er en pige, er det ikke sikkert, din far alligevel elsker dig.
Så for en kvinde
er det farligere at være klovn, end det er for en mand.
Og det ser vi, når vi underviser,
for kvinder vil gerne være charmerende klovner.
Men jeg har kendt nogle kvinder. Nogle monstre.
Fantastisk, men der er ikke mange.
Jeg er nok mest et monster.
Når min mor ser mig optræde, bliver hun altid vred, fordi jeg ikke er feminin.
-Stadigvæk? -Ja.
Du er en uartig pige, ikke?
-Jeg er en slem pige. Meget slem. -Er du?
Din nye figur hedder Nate,
og det er den maskuline udgave af dit navn, ikke?
Jo, jeg optræder i drag.
Jeg bruger ubehag for at skabe spændinger. Jeg leger med begrebet samtykke.
-Jeg rækker ud efter nogens bryster. -Du må ikke gøre mig bange.
-Jeg… -Jeg er ikke bange.
Du må godt række ud mod mig.
Jeg rækker ud efter nogens bryster
-meget langsomt. -Jeg kender dig vist.
-Hvad sker der? -Et intimt øjeblik.
Og så siger jeg…
Tillader du?
-Tillader du? -Ja.
Og så…
-Din lille tøjte. -Og så tager jeg hende på brysterne.
Den første bortset min mand, der rører ved mig. Vi har haft et intimt øjeblik.
Man skal bare spørge. Tak.
Faste.
Man skal bare spørge.
Når man skaber spænding med tavshed,
eller når folk er bange, fordi de ikke ved, hvad man gør,
er det let at bryde den.
-Men kender du kvinden? -Nej, jeg kender ikke nogen.
-Vi mødtes i går. -Men ler folk, eller er de bange?
Folk ler. Og de ler også ad det her.
Jeg gør sådan her ved babserne, og så gør jeg sådan her ved…
-Jeg ville være bange. -Ja.
Da min søn var ti, ville jeg læse
Anne Franks Dagbog for ham.
Hovedpersonen skulle være kvinde. Jeg ville lære ham lidt historie.
Det viser sig så, at man er alt for lille til den bog, når man er ti.
Der sker meget i den bog. For det første får hun menstruation.
Min søn spørger: "Hvad er menstruation?"
Jeg svarer: "Du ved, piger på Annes alder begynder at menstruere.
Det vil sige, at en gang om måneden flyder blodet uden ophold
ud af deres vagina i op til 14 dage…"
"…alt efter pigens fysik."
At overvære nogen høre det for allerførste gang…
Han gik i panik og tog sig i skridtet,
fordi han troede, han ville begynde at bløde.
Den anden hånd blokerede for flere oplysninger.
Denne dans med to hænder stod på i cirka et minut, okay?
Så faldt han ned, og jeg tog bogen igen,
og han siger: "Jeg håber ikke, der sker flere grimme ting for Anne Frank."
Du bryder grænser med race og grænser med handicap.
Og du bryder grænser med døden.
Men kan det være sjovt?
Folk døde som fluer omkring mig, så…
Tro mig. Det skulle ikke være mit kendetegn.
Min mor døde af corona, og jeg fortæller publikum: "Hør…"
De gisper alle sammen lidt. Og jeg siger: "Min mor, ha-ha."
Og…
I kan godt lide Anne Frank-jokes. Så I klarer det nok.
Jeg siger: "Min mor døde af corona. Jeg er standup-komiker.
Jeg joker med det. Er I klar?" Og de svarer: "Okay."
Måske har comedy flyttet sig lidt.
Folk er mere afslappede over for prekære emner.
Måske lidt mere, end de var for fem-syv år siden.
Min mor var Trump-tilhænger og døde af corona,
så det blev betegnet som selvmord.
Undskyld. Lo jeg?
Der var et øjeblik, hvor du indså: "Det, jeg gør her, er en fiasko."
"Ingen ler…" Og det er der, du skal hen. Et flop.
Ulig andre kunstformer er det nødvendigt for en klovn med et flop.
Floppet er meget vigtigt.
Man gør noget, man synes er sjovt, og ingen ler.
Ingen. Der er stilhed.
Enten begår man selvmord, eller man redder situationen
og gør noget andet, man synes er sjovt.
Hvis folk så ler, har man reddet situationen.
Alle elsker en igen.
-Ja. -De klapper, og forestillingen fortsætter.
Puf, endnu et flop.
At være klovn er at lære noget af fiaskoerne.
Derfor er det så svært for mange at komme i gang som klovn.
De må give sig selv lov til at mislykkes for at nå dertil,
hvor man er nødt til at redde det.
Er der ingen fiaskoer, er der intet at redde.
-Sikken metafor for livet. -Nemlig.
-Mere? -Hvad synes du?
Er det det her, I vil have?
Okay.
Mange mennesker, især kvinder, bliver tromlet ned.
-Man mislykkes i fuld offentlighed. -Ja.
Man har ikke lyst til at opleve det igen.
Vi lider under det, jeg kalder perfektionist-genet.
-Alt for mange… -Det gør jeg.
-…især unge kvinder… -Også mig.
…skal være perfekte. De skal se perfekte ud.
De skal opføre sig perfekt og tale perfekt.
Som klovn lærer man: "Du skal ikke være perfekt."
-Netop. -Aldrig.
-Det var elendigt. -Det er ikke godt.
Det var ikke godt.
Du bowler under Sprinkles.
Sprinkles bør ikke få ansvaret for den præstation.
Tro mig, jeg retter op på det.
-Jeg må nærmere… -Du kan godt.
Kan hun? Jeg er ikke sikker.
Fald nu ikke ned i renden!
-Pokkers, jeg fik… -Den kom længere.
Jeg hjælper dig.
-Vis os, hvad du kan. -Koncentrerer dig.
Jeg lover ikke noget. Det er længe siden.
Se hende lige.
Helt ærligt.
-Selv din fod står rigtigt. -Lad altid, som om du ved, hvad du gør.
Sandt nok. Det må jeg arbejde på.
Wanda, når du skriver standup, tænker du så på, om du kan bruge comedy
til at ændre noget, du virkelig går op i?
Det handler mere om at indlede en dialog.
-Som fører til forandring? -Præcis.
Jeg tror ikke, jeg kan sige noget,
så der går et lys op for folk, og de siger: "Åh, hun har ret."
De tænker snarere:
-"Lad mig tænke over det." -Ja.
Jeg elsker at fremme noget med en joke,
uden at folk føler sig belært.
Det er gulerodsstrimler i brownierne. Noget af det er fjollet.
Når jeg taler om, hvor dumt det er at holde fugl.
Det gavner ingen. Det redder ikke liv.
Men med alt det, jeg siger,
prøver jeg at få folk, især kvinder, til at le og have det bedre.
-Skål for det, min ven. -Skål.
Jeg kan godt lide at tage ting op, som potentielt kan give bagslag.
Det bedste årti for amerikanske kvinder var 70'erne, ikke?
I 1974 fik vi ret til at have kreditkort i eget navn.
Mange ved ikke, at årsagen til, at vi fik det i 1974,
var, at vi i '73 fik retten til abort.
Da kvinder i '73 begyndte at få aborter, sagde de:
"Jeg vil gerne kunne betale med kort."
En komikers udfordring er at prøve at omvende folk.
Når man går på scenen, ønsker man, at folk har overgivet sig til sidst.
Folk skal le ad ting, som de normalt ikke ville grine ad.
Vi har allerede rigeligt at kæmpe med som kvinder.
Jeg vil ikke give os mere.
Forstår folk det ikke, kan jeg ikke gøre noget ved det.
For ved I hvad?
Mange mennesker ved intet om race eller handicap.
De må selv få styr på det.
Hallo?
Kom, mis, mis, mis.
Lad ham bare tage mig i missen, for min mis giver igen.
Stikker han hænderne derned, siger jeg: "Kukkuk."
Han kommer i knibtangen helt til Det Hvide Hus.
"Så er det os to, makker. Vi har fire år."
Jeg har en masse Trump-materiale, og nogle steder tænker jeg:
-"Okay, måske skal jeg lade være." -Ja.
Men det er også ret sjovt. Jeg siger til publikum:
"Vi giver hvide mænd lov til at sidde steder, de ikke fortjener at være,
så derfor blev han præsident, men alle er chokerede."
Er det første gang, I indser,
at hvide mænd kan gøre, hvad de vil?
-Velkommen til vores verden. -Netop. Hvor har I været?
Det er også for det sorte publikums skyld, for de er trætte af alt det pis.
De føler, nogen endelig siger noget uden at tage sig af barrierer.
Hvide bryder sig ikke om, at jeg taler om dem.
Det skal nok gå.
Det er ikke første gang,
vi har valgt en racistisk, sexistisk, homofobisk præsident.
VELGØRENHEDSSHOW FOR KRÆFTRAMTE
Han er ikke den første. Han er bare den første erklærede.
Vi var i TD Garden kort efter valget.
Du fulgte efter andre komikere, der lavede jokes om Trump,
og publikum reagerede på de andre.
Ja, det var hvide heteroseksuelle mænd, der lavede de jokes.
-Så gik du op med dine jokes. -Det var vildt.
Siger I, han ikke er sexistisk?
Siger I, han ikke er racist?
Siger I, han ikke er homofobisk?
Publikum var delt i to. Halvdelen buhede ad mig.
Den anden halvdel bad de andre om at holde kæft.
Der udbrød ligefrem håndgemæng…
-Det er løgn? -…blandt publikum.
Nogle råbte n-ordet efter mig.
-Det var slemt. -Milde himmel!
Jeg tænkte: "Okay, jeg må se at få styr på det her."
Jeg ville ikke forlade scenen.
-Nej, aldrig. -Forlad aldrig scenen.
Jeg sagde et par velvalgte ord.
Jeg begyndte at nævne sektioner. "F... jer, sektion 220!"
F... jer, jer og jer. Jer alle sammen.
Men så tænkte jeg: "Ro på."
Så jeg sagde: "Vi er her for en fantastisk sags skyld."
"Forhåbentlig er vi stadig enige om det."
Og så fortalte jeg dem, hvordan jeg overlevede brystkræft.
Det jokede jeg så med.
Så der kom styr på det, og vi afsluttede showet.
Min kone løb ud på scenen, hvad hun ellers aldrig gør,
og gav mig et stort kys og lavede fredstegn.
Jeg var lidt mindre stilfuld. Jeg så ikke fredstegnet, kun en finger.
"Ja, skat. Vi giver dem…" Så så jeg det. "Nå, okay! Ja..."
Men det var jo mig, der kom på forsiderne.
-Gør det med stil. -Ja, ikke?
Gør det med stil.
Af og til må man give igen.
Ja.
Ved du, hvem der brugte humor helt fantastisk?
En meget indflydelsesrig person, som du udmærket kender.
Tidligere udenrigsminister Madeleine Albright, vores kære ven.
Jeg klarede mig vist ret godt som den første kvindelige udenrigsminister,
for nu om dage vælger de næsten aldrig mænd til det job.
Hun mestrede kunsten
at tale om og ofte på humoristisk vis skabe en pointe
med de brocher, hun bar.
Det begyndte efter Golfkrigen,
da en af Saddam Husseins kumpaner kaldte hende en slange.
Så næste gang, hun besøgte Saddam Hussein,
bar hun en stor slangebroche.
Det var en elegant, men klog måde at kommentere det på.
"Jeg lytter og iagttager."
Da hun skulle forhandle en aftale med russerne om antiballistiske missiler,
fandt hun en broche i sin samling, der lignede et missil.
Som hun tilfældigvis havde.
-Hun havde mange brocher. -Som man jo har.
Har jeg noget, der ligner en atombombe?
En af russerne sagde:
"Nå, er det et af de missiler, I har rettet mod os?"
-Temmelig direkte. -Præcis.
Hun siger: "Ja, hold øje med det."
Jeg kan lide den tanke, at det hjalp andre
til at vende noget, der måske var ment som en fornærmelse…
-Ja. -…til noget,
der kunne være smukt eller provokerende eller sjovt.
-Så det afspejler og afværger. -Lige præcis.
Jeg har et spørgsmål. Den dér debat.
Det var en surrealistisk oplevelse, for mens han sniger sig rundt…
-Ja. -…ser sjofelt på mig og hænger over mig,
skal jeg så vende mig om og sige: "Skrid med dig, dit svin"?
Hvis jeg joker med det, ser jeg for mig alle journalisterne,
der hovedsagelig er mænd, sige:
"Hvordan kan hun stille op mod en vælg-selv-ordet leder?
Holder hun ikke til, at man beglor hende på scenen?"
Det ligner det, du fortalte om Boston.
Det bliver ens eget ansvar at få styr på det hele.
Ja. Og det er så trættende
med de mentale forhindringer, vi skal overvinde
for at sige, hvad vi føler, fremfor bare at tænke:
"Øjeblik, hvordan vil det se ud? Jeg er kvinde."
Det behøver mænd aldrig.
-Kunne jeg have fortalt en god joke? -En joke havde nok virket.
For du har ret. Hvis jeg vender mig og siger, han er klam,
var de sprunget på dig.
Hvad med: "Ja, Donald, det er mit eget."
"Du vil vist gerne se, hvad der sker med mit hår."
-"Men modsat dit hår…" -"Modsat dit, Donald, er mit ægte."
Gid jeg kunne gå tilbage i tiden.
Hvide kvinder elsker mig. De tror, jeg er deres totemdyr og Lizzo.
Min datter går på Stanford Universitet.
Jeg sagde til min mor, hun ikke måtte prale, og hun svarede:
"Hvor godt kan det være, når de optager så mange piger?"
Hvis jeg overrasker min søn, mens han ser porno,
sætter jeg mig og ser med.
Ikke en dårlig idé.
Findes der nogen bedre måde at afskrække ham på…
…end mindet om mig, der kommenterer det?
Min mor ser Lifetime.
Hvor mange kvinder ser Lifetime? Klap lige... Okay.
I skal bare vide, at I er årsagen til, kvinder ikke kommer videre.
En joke, jeg syntes, var meget vigtig her,
stammer fra, når min mor og jeg ser fjernsyn sammen.
Min mor elsker The Bachelor og kvindekanalen Lifetime.
Jeg må være adoptivbarn, for vi kan ikke lide de samme ting.
Og som den ægte kvinde, min mor er, er hun opslugt af det.
Min mor er en ægte kvinde.
Jeg ser alt muligt... Derfor mislykkes det for kvinder.
Det der er forkert.
Så jeg taler med kvinderne. "Det, han sagde der, er forkert,"
men jeg spørger også: "Hvad gør vi? Hvad betyder noget for os?
Hvorfor har vi behov for at blive valideret på den måde?"
"En tv-kanal for kvinder." I teorien lyder det godt, ikke?
Jeg troede, de ville sende en masse stærke kvindefilm.
Ikke? Om kvinder, der fribløder på græsset.
Og hugger fyres dillere af.
Jeg troede, vi skulle se kvinder, der…
Jeg vidste ikke, det var
den samme tåbelige kælling altid, der så forvirret ud.
Pas nu på. Ingen må stå i vejen.
Okay, okay. En, to, tre, fire, fem, seks!
Vent. Var det dig?
-Jeg sværger. -Imponerende.
Det var ikke Secret Service?
Nej, hun var supergod.
-Jeg ventede, til du vendte ryggen til. -Flot.
Det er nok sværere at være komiker nu.
Der er så meget, man ikke kan spøge med eller som kan give problemer.
Som en, der stod på mål for mange jokes som barn,
er jeg glad for, at der sættes grænser.
Kald mig politisk korrekt.
Jeg tænker sådan her. Jeg ved, hvad jeg selv vil gøre,
og hvad jeg har det godt med, og hvad der er tabu for mig.
Men jeg siger ikke til en anden komiker: "Hør, du må ikke gøre det her."
Men jeg har min egen grænse.
-Men din grænse har flyttet sig, ikke? -Jo da.
Jeg var herude engang. Men nu…
Jeg har glemt, hvem det var, men de sagde noget lignende:
"Hvis min søn var bøsse, ville jeg smadre et dukkehus i hovedet på ham."
Det stødte mig, for jeg har arbejdet med LGBTQ-børn,
som er blevet mishandlet og smidt ud, fordi de var homoseksuelle.
Så jeg siger: "Det er altså ikke i orden. Det er ikke engang sjovt.
Du giver grønt lys til alle dem, der kan finde på det."
Og jeg sagde: "Tænk dig lidt om."
Jeg er vokset op med Dice og Eddie Murphy,
så i begyndelsen brugte jeg sjofelheder, kvindehad, jokes om tykke og om ludere.
Jeg prøvede ikke at efterligne mænd. Jeg var bare komiker.
-Interessant. -Det var, hvad jeg så.
Så en dag kom en pige hen til mig og sagde:
"Jeg kom for at have det sjovt, men din pædofili-joke var sort.
Der genoplevede jeg mit livs værste øjeblik."
Jeg omskrev det hele på grund af hende.
De komikere, jeg ser op til og elsker, som George Carlin og alle dem…
Man skal angribe opefter.
-Det er en god pointe. -Det er jo det.
Forlang retfærdighed.
Hvorfor skal jeg stikke til en stakkel, der kæmper?
Det er ikke komikkens sande natur.
Den skal være opløftende.
Give folk, der ingen stemme har, en stemme.
Og påpege hykleri.
-Det er den slags comedy, jeg elsker. -Man skal punktere det.
Kaster jeg med sten, er det op i luften.
Noget, der ofte får folk til at le, er desværre,
når komikeren gør grin med andre.
Ja.
Klovneri er, hvis jeg forstår det ret,
sjovest, når klovnerne er de sårbare,
der gør grin med sig selv.
Når de inviterer folk til at grine sammen med dem
fremfor at rette latteren mod andre.
Det kunne være nyttigt for næsten alle.
Okay, jeg må… Okay.
Det er muligvis den værste bowling, jeg har oplevet.
Det er over middel for mig.
Kom så. Vi er ved at tabe hele det centrale Amerika samt Chicago.
-Kom så. -Ja, det kan jo ske.
-Okay. Så er det nu, I to. -Kom så.
DEDIKERET TIL UDENRIGSMINISTER MADELEINE ALBRIGHT
At forklare en joke er som at dissekere en frø.
Man lærer noget af det, men frøen dør undervejs.
Jeg er lige kommet med toget fra Washington.
Konduktøren spurgte, om jeg ville have en kørestol.
Jeg svarede: "Nej, jeg skal sparke røv hos Colbert."
Tekster af: Ulla S. Qvistgaard