Tak, my pojedeme těmi kánoemi?
Poplujeme s proudem. Dobrý den.
Dobrý den, jsem Shannon.
- Ráda vás poznávám, Shannon. - Nápodobně.
Je moc fajn, že jste s tím souhlasili.
- Sam? - Ano. Těší mě.
- Ráda vás poznávám. - Těší mě.
Volavka.
Vidím. Je dobře maskovaná.
Máte to tady moc rádi, že?
Když je toho na mě moc,
tak vezmu lidi k řece.
Jsme ticho, jsme u vody a pozorujeme ptáky.
I když se ve světě dějí hrozné věci…
- Jistě. - …tak máme tohle.
Hezká květina.
Kdo má velikou květinu,
- musí se podle toho chovat. - Nutí to k úsměvu.
- Veselost naoko vede k té opravdové. - Přesně tak.
Silný proud, že?
Shannon, co to máte za tetování?
Jo, to je neonacistické tetování, ještě jsem ho nezakryla.
Je to keltský kříž.
Je známý kvůli neonacistům.
V Německu byly hákové kříže zakázané.
Dlouho jsem si říkala, že ho nezakryju. Nechci utíkat před svou minulostí.
Před pár lety jsem ale byla na Unite the Right 2.
Měla jsem nápis: „Jsem bývalá neonacistka, zeptejte se mě.“
Mluvila jsem s černošskými aktivisty
a vysvětlovala jsem jim, proč jsem to tetování nezakryla.
A jedna paní říkala, že to pořád může někomu ublížit.
Teď to chci zakrýt tetováním volavky v životní velikosti.
- Šetřím na něj. - Jo.
Mám osm dětí. Zatím jdou peníze hlavně na jídlo.
Máte osm dětí a děláte tuhle práci?
No teda, tomu říkám kuráž.
Jo.
To, co dělám, bych nejjednodušeji vysvětlila tak, že bojuji s nacisty
a pomáhám jim, aby už nacisty nebyli.
Chodím na setkání, kde si kurážné ženy dávají nenávist k snídani.
Ukážu vám, jaké mám sebevědomí a co jsem zač.
KURÁŽNÉ ŽENY ODMÍTAJÍ NENÁVIST
Někdo přiřadil kávovary Keurig
různých barev k mým kostýmkům.
- Aha. - Je tady hezký oranžový.
Žlutý.
Takový vínový.
Tady jsou další. Hele.
Červený, zelený, růžový.
A ten je otevřený jako tvá pusa.
- Tomu říkám smysl pro detail. - Jo.
- Hrozně mě to pobavilo. - Tak.
Nikdy jsem nepochopila, co lidi vidí na mých zubech.
„Chelsea Clinton má nejdelší řezáky na světě. Tento rekord nikdo nepřekoná.“
„Hrozné. Hnusné.“
„Ošklivý štír.“
Nebo taky. „Kéž bys tak byla mrtvá.
Škoda, že tvá matka byla proti interrupci.“
Když se bavíme s lidmi, co odmítají nenávist,
co se jí dokážou postavit…
Samy jsme to musely udělat,
a ty jsi tomu bohužel musela čelit celý život. Zažila jsi to.
Už si ani nevzpomínám, kdy jsem kolem sebe nevnímala nenávist.
Kolem naší rodiny se pořád vznáší jisté nebezpečí.
Na ženách v tomhle díle je opravdu působivé,
jak se zbavily vlastní zášti a zlosti
a předpojatosti, jak se od toho osvobodily.
Jdeme do oblíbené restaurace mé mámy.
V Cactus Cantině máme sraz se třemi kurážnými ženami.
Na brunch přijde Jemele Hill.
- Dobrý den. Těší mě. - Těší mě.
- Obejmeme se, nebo… - Jo, samozřejmě.
- Dobře. - Jistě.
Negin Farsad.
- Těší mě. - Jak se máte?
- A Shannon Watts. - Těší mě.
Na brunchi se budeme bavit o nenávisti.
Na tomto brunchi kurážné ženy jedí ke snídani nenávist,
ale také chimichangy a pijí margarity.
Chodívala jsem sem dost často se svojí babičkou a přítelem, nyní mužem.
Nepila jsem, abych mohla řídit.
Dávali si několik džbánů margarity.
- Takže to pořádně rozjeli. - To jo. Díky.
Moc vám děkuji, že jste přišly.
Chceme se pobavit o kurážných ženách, co odmítají nenávist a co se jí postaví.
Jsou také schopné ji odsoudit, vzdorovat jí, ale také ji překonat.
Každá z vás se jistě setkala s notnou dávkou negativity kvůli tomu, co děláte,
kdo jste, co reprezentujete a co říkáte.
Mám to přečíst? Polovina je hrozně sprostá.
„Mámy chtějí co? Sex?“
MÁMY CHTĚJÍ ČINY
„Má hnusnej hlas a štve mě. Z těch blábolů asi umřu.“
KOMIČKA
NOVINÁŘKA
„Hill je populární. Co rasistickýho zase dnes řekla?“
„Znuděný paničky, co celej den nasávají krabicový víno.“
To zní dobře.
Shannon, vy jste se vrhla do boje proti zbrojařské lobby, hlavně proti NRA.
Mohla byste nám o tom říct něco víc?
Skládala jsem prádlo.
Viděla jsem ve zprávách, že se na základní škole
v Newtownu v Connecticutu střílí.
Jak víme, vrah tam pozabíjel 20 dětí a šest učitelů.
Hrozně mě to naštvalo.
Okamžitě se přes Facebook dala dohromady skupina lidí z celé země.
ZBRANĚ S ROZUMEM
Došlo nám, že musíme oslovit přímo zbrojařskou lobby.
Chodily jsme na hlasování zákonů.
A teď, o devět let později, vyhráváme.
NRA po mně šla.
Začali dávat na internet snímky, že mažu komentáře.
Pak jsem komentáře zablokovala,
a oni napsali, že jsem je zablokovala.
Takhle naše Národní střelecká organizace tráví čas.
Takže mě zjevně mají plné zuby.
Baví mě, že extremisty ze zbraňového průmyslu štve,
že naše dobrovolnice začaly během návrhů zákonů plést.
Tato jednání…
někdy trvají od osmi ráno až do půlnoci.
- Jo. - Že?
Takže to v těchto extremistech vyvolává nesmírný vztek.
A tweetujou jakože: „Ty krávy si pletou.“
„Pleteme šály.“ Jakože…
Neuděláme podcast? „Krávy, co si pletou.“
Amerika má jistou slabou stránku, o které jsem nevěděla.
Začala jsem dostávat e-maily, telefonáty a dopisy
a lidé jezdili kolem mého domu a přáli mi smrt.
Nebo vyhrožovali, že mě znásilní nebo zabijou či napadnou mé děti.
Vzpomínám si, jak do Marylandu přijely naše dobrovolnice,
kde chtěly podpořit zákon, který by odebral zbraně domácím násilníkům,
ale přišla je tam konfrontovat skupina extremistů.
Byly jsme obklopené především muži, kteří měli poloautomatické zbraně.
Božínku.
A my jsme začaly debatovat.
Že chceme, aby neměli zbraně lidé, co mohou zabít nějaké ženy.
Lidé, co mají záznam v rejstříku.
Nemohli nesouhlasit a odešli.
Jakože: „Proti tomu nejde nic namítat.“
Chtěli nás zastrašit a umlčet.
KONTROLUJTE DRŽITELE!
Mohly jsme se stáhnout nebo vzepřít.
Takže jsme se vzepřely.
Díky svojí mámě jsem získala
odolnost a sílu postavit se násilníkům.
Ve škole si mě dobírali.
Máma mě posílala hrát si ven.
Děti z okolí
mě obtěžovaly, shazovaly na zem a tak.
Já se vracela s brekem domů a máma čekala u dveří.
Říkala, že domů nesmím. Že tam pro zbabělce není místo.
Že musím jít ven a přijít na to, jak s těmi dětmi vycházet.
Takže jsem za nimi šla. A taková ona byla celý život.
Říkala, že každý je jednou dole, ale je důležité dostat se zase nahoru.
To říkala pořád.
Že nejde o to, co ti kdo udělá, ale o to, jak se s tím vypořádáš.
Přesně tak.
Nedovolte ostatním, aby vám říkali, jací máte být. Buďte sami sebou.
Těmito slovy se řídí i Megan Thee Stallion.
To je super.
Žije si po svém.
To pošlu. To je úžasná fotka.
Rapuje a chodí do školy,
kde studuje na bakaláře v oboru zdravotní správy.
On to hrozně chce.
Je rád středem pozornosti.
„Hele, jsem 40e.“
Je důkazem toho, co mohou ženy dokázat, když se nebojí.
Jsem divoká, nóbl, buržoa, čůza.
Drzá, náladová, nestydatá. Chovám se jak kráva, ale proč?
Nenechá se ovlivnit nenávistí,
které se jí bohužel dostává hodně.
Pohání to její kreativitu a svým způsobem jí to dodává energii.
- Nebere si servítky. - Ne.
Chovám se jak kráva, ale proč?
Ale proč?
Období covidu jsem využila kreativně.
Začala jsem zase malovat. Uklidňuje mě to.
A dřív jsem se snažila dělat všem radost.
Ztrácela jsem sama sebe
a chtěla si připomenout, kdo jsem.
Začala jsem trávit víc času sama se sebou, abych se na sebe soustředila
a zjistila, co dělá radost mně.
Já měla výtvarku ráda.
Ale nešlo mi to.
Mí rodiče chodili na takovou naši výstavu a učitelé vždycky řekli něco jako:
„Chelsea je šikovná. Nedělá u toho nepořádek.“
Je pořádná.
Nebo: „Je dochvilná.“
- Jo, chodíte včas. - Chodím včas.
- Tak jo. - Jo.
Chelsea poslouchá rap už odmala.
Ale o vás jsem se dozvěděla až díky Cardi B a „WAP“.
Chtěla jsem s ní dělat.
Poslala mi tu písničku a já ji měla hotovou další den.
Bylo to vzrušující.
Chlapi všechno říkají se sebevědomím
a nemají problém mluvit o sexu a o tom, jak to s váma budou dělat.
A já jakože…
To umím taky. A od ženské to bude znít bombově.
Je skvělé vidět, že ženy umí být divoké.
To je moje životní poslání.
Abych byla pořád nekompromisně svá.
Je mi jedno, co říkají ostatní nebo jak se ke mně chovají.
Nechci, aby to změnilo můj pohled na sebe samu.
Já takováhle byla vždycky.
Akorát mě teď sleduje hromada lidí.
Překvapily vás ty odmítavé reakce konzervativců?
Překvapilo mě, že v dnešní době,
kdy existuje tolik možností, na co se dívat a co poslouchat,
lidi hned začnou kritizovat něco, co se jim nelíbí.
Jako v tom vašem klipu,
kde je ten chlap, co vypadá jako nějaký politik
a na počítači se dívá na…
- Jo. - Jo.
Stupidní, zpátečnický kurvy.
Vy muži, co na internetu kritizujete hudbu Megan Thee Stallion
pořád vysvětlujete, co se vám nelíbí.
Sice se jim to nelíbí, ale text si zapamatovali.
Jo. Pitvají se v textech i v mým životě.
Tak jsem jim dala něco, co chtěli vidět.
Takže tady to mají.
Děvky mi s radostí tleskaly. Teď jsem kápo, ale jsou na mě nasraný.
Prý jedou se mnou a serou se přede mě. Znají mě, ale neznají se ke mně.
Myslím, že se jim to líbí.
Já taky.
Jo, myslím, že většinu zhlídnutí mají na svědomí oni.
Co jste si musela vyslechnout nejhoršího?
- Lidi říkají šílenosti. - To jo.
Snažím se nemluvit moc sprostě.
Kdosi napsal, že tu školu nemyslím vážně a že to dělám pro pozornost.
A já: „Aha.“
- Lidi si vymýšlejí. - Je to šílený.
- Je to tak. - A věří tomu.
- A ještě tvrdí, že to je pravda. - Bože.
Třeba ta naše údajná svatba.
- Já se vdávám pořád. - Jo?
- Jo. - Pořád.
Já jsem i rozvedená.
- Fakt? - Prý jo.
Když člověk zareaguje, má prý být nad věcí.
A má tohle a tamto. Ale jsem taky jenom člověk.
Ale je mi to fakt úplně jedno.
Lidi, co mi říkají ty odpornosti, pak nejspíš pokračují v tom, co dělali.
Jedí sendvič, jdou do práce, jsou s rodinou.
Zapomenou, že to řekli, ale já o tom přemýšlím celý den.
Takže to fakt dělat nebudu.
Snažíte se omezovat čas strávený na internetu?
- Musela jsem si dát pauzu. - Chytré.
Jo, chtěla jsem skládat hudbu a texty a soustředit se.
Když se necháte moc zahltit zvenku, váš původní záměr se vytratí.
A to se mi dělo.
NECHUTNÁ PÍSEŇ „WAP“ OD CARDI B A MEGAN THEE STALLION
VRÁTILA ŽENY O 100 LET ZPÁTKY
Hodně lidí útočí na ženy.
A první, co je napadne, je:
„Pojďme útočit hromadně. A slyšel jsem tohle. A tamto.
A budeme ignorovat, jaký to má na ni vliv.
Hele, jak se z toho zhroutila.“ Chápete mě?
Lidi toho na mě naloží hrozně moc, a když konečně odpovím,
tak jsem hned šílená nebo se hroutím.
- Je to pořád stejné. - Jo.
Musela jsem se naučit,
že být silná žena obnáší i tohle.
Když neukážete slabiny, pořád se snaží vymyslet,
- jak mě naštvat. - Chtějí vás zlomit.
Já se k nim budu chovat stejně jako oni ke mně.
Ale já jim to vrátím svým sebevědomím.
Tím, kdo jsem.
Třeba je to jednou omrzí, nevím.
- Ale mě nezlomí. - Jo. Vzdají to dřív než já.
A…
To je fakt.
Máš tam bouřku. Koukněte.
Jste tak pořádná.
Bože. Hezky to prská.
Přímo do obličeje.
Neuvěřitelné.
Humor je silný lék. I proti předsudkům.
Negin, jste aktivistka a komička. Řekněte nám o sobě něco.
Chtěla jsem dělat něco pro lidi, něco znamenat a tak dále.
Ale dělat komedii mě prostě přitahovalo.
Takže jsem se jednoho dne rozhodla, že se tím budu živit.
Vystupováním.
Co na to vaši?
Mým rodičům, imigrantům, to přišlo jako skvělý nápad.
Vím, že to mé rodiče zklamalo,
protože jsem slyšela mámu, jak své kamarádce říká:
„Negin mě zklamala.“
Moje vystupování snad podporuje IS?
„IS trénuje a chce vyvraždit celou vaši rodinu
a nasrat vám do krku, až vám všem uříznou hlavu tupým nožem.“
Můžu vás pozvat na stand-up The Muslims are Coming?
Na pódiu bude plno muslimů, ale je to hrozná legrace.
Nejděsivější výhrůžku mi někdo sdělil do telefonu mých rodičů.
„Zabijeme vaši dceru.
Všechny vás pozabíjíme, jestli v tom bude pokračovat.“
A připomínám, že jenom vyprávím vtipy.
Natočila jsem film The Muslims are Coming.
Leckdo si myslel, že to je nějaké varování před jakousi muslimskou apokalypsou.
Dali jsme nenásilnou cestou dohromady americké muslimy, komiky, a vyjeli jsme
do Alabamy, Mississippi, Arizony.
- Tam? - Jo.
Tam „slimáky“ fakt milují.
Na náměstích jsme stavěli stánky, kde se člověk mohl zeptat muslima.
Lákali jsme lidi na cukrovinky a tak.
Jsem muslim a zodpovím vaše dotazy.
- Když přijdete za lidmi s láskou… - A humorem.
A když se s vámi lidi cítí dobře, je větší šance, že se na něco zeptají.
- Ptali se třeba… - „Co říkáte na 11. září?“
Pro některé lidi to může být dotaz, který by je naštval.
Ale já jsem byla kdesi v Georgii a tak různě.
A tam třeba muslima nikdy nepotkali.
- Nebo to nevědí. - Nebo to nevědí.
Protože jsme všude.
Neslyšeli, že by nějaký muslim 11. září odsoudil.
Ode mě to uslyší.
Přivedu je do svého světa a všichni se zasmějeme.
Když se někdo trochu zasměje a pak se v jiné situaci zase zasměje
a pak zase a zase, tak dojde ke změně společnosti.
Jistě.
Vždycky odepisuju: „Je mi líto, že mě nesnášíte.
Snad najdete komika, co vás pobaví.
Mějte se hezky.“ A smajlík.
Oni sáhnou k nadávce, my ke smajlíkům.
ContraPoints.
Internetový pořad, ve kterém mluvíme o smutku, fašismu, úchylkách a kultech.
1,54 MILIONU ODBĚRATELŮ
„Můžeme se shodnout, že ContraPoints patří do koše?“
Jsem tady, lásko.
„Natalie Wynn je otřesný člověk. Bože můj.“
„Nesnáším ContraPoints tak moc, že to snad ani nejde.“
„ContraPoints? Spíš nudy moc.“
Hezký. Když už mě urážíte, aspoň buďte vtipní.
Těším se na setkání s Natalií, má kanál ContraPoints.
Internet je semeništěm nenávisti a nepravd,
ale díky tomu, že je Natalie empatická a vystudovala filosofii,
pomohla lidem pochybovat o extremistických názorech.
Za co mě máte?
Jsem uvědomělá Youtuberka, ne transsexuální Gándhí.
Pomáhá si kostýmy, doplňky a divadelními rekvizitami.
- To je důležité… - Jo.
…protože ne každý vyslyší logické argumenty.
Občas je potřeba jiný přístup,
aby lidé otevřeli oči, uši a srdce.
- Zdravím. - Zdravím.
- Díky za pozvání. - Objetí?
- Jistě. - Já se objímám ráda.
Jak dlouho tu bydlíte?
Od září.
Když jsem sem vešla, říkala jsem si, že tu musím něco natočit.
Když se rozhlédnu, vidím kolem sebe úžasné kostýmy a klobouky.
Musím lidi zaujmout a udržet jejich pozornost.
Na YouTube má člověk konkurenci v podobě videí s kočkama a…
- Ty má máma ráda. - A kdo ne?
Mají na vás lidé konkrétní prosby,
protože si myslí, že by mohli někomu pomoct?
Lidi často říkají, že jejich bratr nebo máma
podlehli myšlenkám Alexe Jonese nebo konspiraci QAnon.
V QAnon věří 15 % Američanů.
Je mi jich líto. Je to jak občanská válka.
Dokáže to zpřetrhat rodinné vztahy.
Co jde s nenávistí dělat?
Lze lidi odradit od toho, aby smýšleli naštvaně?
Myslím, že jde. Myslím ale,
že se to nepovede pomocí jasných a racionálních argumentů.
Třeba někdo nesnáší nějakou menšinu. To je dost abstraktní.
Ale když se s nimi setkám osobně, jsou milí, slušní a uctiví.
Lidé přesně nevědí, jací transsexuálové jsou.
Ale pak s nimi mluvím a vnímají mě jako normálního člověka.
Dokážou se mnou úplně normálně komunikovat.
Na YouTube vidíte, jak mluvím do kamery.
Jako bych mluvila přímo na ty lidi.
- Je to intimní. - Ano.
Říká se tomu „parasociální vztahy“.
Lidé mají pocit, že vás znají,
takže toho můžete využít a přimět lidi, aby se vám svěřili.
Velice chytrá taktika.
- Je to těžké, ale chytré. - Těžké.
Fenomén vyloučení ze společnosti má za cíl dát moc těm, kteří ji neměli,
a ty veliké hříšníky potrestat.
Je to taková gilotina 21. století.
I tohle může sadistům sloužit jako taková zábavná podívaná.
Co jste říkala, bylo důležité. Že se to posunulo.
Dřív někdo udělal nějakou „blbost“, nějakou „špatnost“,
ale dnes je to „blbec“ a „špatný člověk“, který byl vyloučen ze společnosti.
Ale zodpovědnost je důležitá.
Ano, ale vyloučit lidi ze společnosti kvůli tomu, jací jsou, není v pořádku.
Nebo kvůli tomu, že je zaškatulkují.
Správně.
Že někoho odsoudí na základě jednoho činu.
Ale přesto je zodpovědnost důležitá.
Dobře, takže chceme zodpovědnost, ale co to vlastně znamená?
Když nehrozí řádný soud,
nastoupí dav, který ve jménu spravedlnosti lidi vyloučí, zostouzí a obtěžuje.
To v dnešní době dělá veliké škody.
Ale zdá se, že se lidem líbí, že jsem v těch videích empatická.
Nikdo je nesoudí.
Nechci, aby si lidé říkali: „Ty jsi hroznej. Proč jsi takovej?“
Vždyť to není třeba. K čemu to je?
Bojovat proti nenávisti chce kuráž.
Znamená to, že musíte čelit tvrdé kritice.
Divné je, že když bojujete s nenávistí formou nějaké veřejné debaty,
často to přiláká větší pozornost, než by člověk čekal.
Jemele, znáte to?
- Když vám publikum věnuje víc pozornosti? - No, dostávám hlavně milostné dopisy.
No my víme, jak jste si posledních pár let užila.
Hill je sportovní reportérka, kterou obdivuji už dlouho.
Nějakou dobu byla vyhlášená tím, že říkala pravdu.
Jsem kvůli práci hodně na očích. V jedné debatě na Twitteru
jsem se bavila s člověkem, co hájil chování Donalda Trumpa.
Bylo to pár týdnů po událostech v Charlottesville. Víme, jak reagoval a…
- „Skvělí lidé…“ - „…na obou stranách.“
Hill napsala na Twitter, že je Trump rasista,
který se obklopuje dalšími rasisty.
Nenapadlo mě, že píšu něco kontroverzního.
Myslela jsem, že to všichni vědí, ale pak Bílý dům oznámil, že mě vyhodí.
Jsem černoška, jsem všem na očích a vedlo to k totálním nesmyslům.
Výhrůžky smrtí.
Jsem ráda, že se to stalo, i když jsem tím musela projít.
Jsem teď v lepším postavení,
jsem víc slyšet a jsem ještě víc
nesmlouvavá než předtím.
Hlavně když už nedělám na ESPN, mám teď jiný přístup.
Teď to dávám lidem sežrat. Protože…
Ignoranti mě nemají co otravovat.
Nemám čas na každého.
Ale když už mám čas, tak si to užiju.
Vždycky vtipkuju,
že je nejhorší mě na sítích zachytit v dobu,
když si nechávám dělat copánky. To trvá asi šest hodin.
To sedím a čekám, co kdo napíše.
- Já čekám. - Slyšíte? Čekám.
Dnes jim to nandám.
„Jemele Hill vyhodili z ESPN,
a přesto nám s těmi hnusnými minicopánky nedá pokoj.“
Říká se jim individuals. Naučte se to.
„Vylučte Jemele. Zviditelňuje se pomocí rasy a o sportu ví prd.“
To se sportem je lež.
„Ještěže už Jemele Hill nesleduju.“
Tak jak ví, co jsem říkala?
Už jsem si na nenávist zvykla.
Na vysoké mi psali nenávistné dopisy.
Poprvé mi řekli „negře“ na Michigan State.
Teď už to dlouho neřeším. Teď už jsem ostřílená.
Nerada říkám mladším ženám, aby si na to zvykly.
Tak jsem to říkat přestala, aby si na to nezvykly.
Já jsem tu chybu udělala.
Tohle ale nemůžou řešit jenom ti, kterých se to utlačování týká nejvíc.
Potřebujeme pomoc. Všichni musejí přiložit ruku k dílu.
Souhlas.
Chceme zvýšit povědomí a upozornit na to,
jaké to tady lidi jako my opravdu mají.
Chceme proti tomu bojovat. Chceme, aby tahle země dostála
všem těm propagačním povídačkám.
Chceme, aby ze sebe Amerika dostala do nejlepší.
A fakt, že existují lidé, co by nás místo toho
v některých případech radši zabili, je velice smutný.
Je to ale zároveň motivace. Mám nějaký cíl.
- Božínku. Koukněte. - Hezké, že?
Suzie, dala jsi nám toho moc.
Úžasná barva.
Oblíbená barva mého vnuka.
Byla to i oblíbená barva Heather.
Tak, Susan.
Je mi jedno, jestli si to vezmete.
Nejnáročnější, co si umím představit, je přijít o dítě.
MÁMA HEATHER HEYERS
MÁMA NADPORUČÍKA RICHARDA COLLINSE
Susan a Dawn přišly o děti kvůli zločinu z nenávisti.
V obou případech šlo o vraždu.
Syna Dawn někdo z duše nenáviděl kvůli barvě jeho kůže.
Upleťte pár řádků a uvidíte, co dokážete.
Dcera Susan byla zavražděna, když řidič auta najel do davu lidí,
kteří v Charlottesville protestovali proti neonacismu.
A skrz. Tak.
Obě dvě se proti nenávisti veřejně ohrazují, jak jen můžou.
Jsou důkazem toho, že láska je silnější než nenávist,
a to i v nejtěžších časech.
Taky vám to moc nejde.
Je to opravdu těžké.
Jo!
Háčkovat se tak rychle nenaučíte, dámy.
Je pro vás háčkování únik před světem?
Mě to uklidňuje, to teda jo.
Když Heather zavraždili, úplně to ve mně bouchlo.
Vždycky jsem moc ráda četla, pletla a háčkovala.
Nic z toho jsem do roku 2020 nemohla dělat.
Nechápu, jak jste se z toho dokázaly vzpamatovat.
Byl to váš syn, na kterého jste byla hrdá, byl to dokonalý syn.
A pak vám všechno vzal jeden nenávistný násilný čin.
- Bezdůvodně. - Ano.
- To stejné Heather. - Ano.
No u Heather to aspoň něco vyvolalo.
Vrah říkal, že se mu ti lidi nezdáli,
- ani to, co podporovali a… - To řekl?
Musel se k vraždě Heather přiznat, aby nedostal doživotí.
- Vy jste u toho soudu byla? - Ano. Byla jsem na všech slyšeních.
Dívala jste se na něj? A on na vás?
V síni bylo několik neonacistů a pravicových extremistů.
Na ty jsem koukala.
- Řekl vám někdo něco? - Neměli odvahu.
Vy dvě jste se odhodlaly vystoupit na veřejnosti
a čelit té nenávisti, která zapříčinila smrt vašich dětí.
Můžete vysvětlit, jak jste to dokázala, Susan?
Někdy to nešlo. Dlouhé dny jsem seděla doma a plakala.
Ale lidi sem tam chtěli, abych šla někam přednášet.
A já na to kývla.
To mě nějakou dobu drželo nad vodou.
Ze začátku jsem mluvila o Heather.
Když přijdete o dítě, chcete o něm mluvit.
Jo.
Pak jsem začala chápat, že tím zastiňuji tu akci 12. srpna.
Takže jsem se začala soustředit na důvody, proč Heather zemřela.
Podporovala jsem Black Lives Matter,
černošská práva a lidská práva obecně.
Heather to s lidmi řešila tak,
a řešila to tak i s jednou ženou v den, kdy byla zabita,
že chtěla, aby jí člověk vysvětlil, proč se tak cítí, a pak to s ním probrala.
Když jsem na Facebooku dostávala nenávistné zprávy, ptala jsem se,
proč se tak cítí a na čem tu nenávist zakládají.
A občas mě někdo pochopil.
Častokrát ne, ale věřím tomu, že zasévám semínka.
Znáte se osobně s nějakými lidmi, kteří nenávist odmítli?
Dva mladíci z toho sjezdu s pochodněmi
prosili, ať jim odpustím.
Ale já řekla, že nemají prosit mě.
Že si musí promluvit s lidmi, kterým ublížili,
a že si to u nich musí nějak napravit.
Ale z toho moc radost neměli.
Chtěli odpuštění a dělat dál jakoby nic.
Ale to není tak jednoduché, musí pro to něco udělat.
Byla jsem v pozici, kterou jsem si nepřála ani nezasloužila.
- Škoda. - Ano.
Když už jsem ji měla, chtěla jsem toho využít a zviditelnit další problémy.
Susan je můj vzor. Řekla:
„Udělám vše pro to, aby se svět dozvěděl i o Richardovi.“
Krásné.
Empatické. Opravdu.
- To je samozřejmost. - Jistě.
Můj syn se provinil tím, že řekl „ne“ člověku, který vypadal jinak než on.
Vrah mu řekl, ať mu jde z cesty?
Ať uhne doleva, ale můj syn to odmítl.
A ten vrah pak vzal nůž a zabodl mu ho do hrudi.
Umřel na místě.
Byl u soudu a byl usvědčen a…
- Ano. - Byl to státní, nebo federální soud?
Jenom státní.
A když zamítli, že to byl zločin z nenávisti,
lidé, co stáli za tím vrahem, začali tleskat a plácat si.
Nechápu, že podle soudu nešlo o zločin z nenávisti.
Nedopusťte, ať nějaká matka
pocítí tu bolest, kterou já cítím denně.
Náš stát zavádí dočasný zákon o zločinech z nenávisti.
Jmenuje se po Richardu Collinsovi.
COLLINSŮV ZÁKON
Tleskám vám, že jste dokázala změnit zákon v Marylandu,
aby nebyly žádné pochybnosti, co je nebo není zločin z nenávisti.
Ano. Nikdo nemá právo říkat, kdo Američan je nebo není.
Udělaly jsme vše, co nám společnost nařizuje
ohledně výchovy dětí.
A pak někdo někomu řekne,
že není dost dobrý, protože má melanin, a že nemá stát tam, kde stojí.
Jak se opovažuje?
Jsem vděčná, že tuhle práci děláte.
Je to vaše volba. Nemusíte se s nikým bavit.
Nemusíte v tom pokračovat.
Ale to, že pokračujete, mi dává naději. Hodně naděje.
Susan, myslíš, že máme na výběr?
Co bych dělala jiného?
Jsme mámy, tohle jsme opravdu nechtěly.
Teď se mě to ale týká,
takže se musíme sebrat a dělat, co je třeba.
Susan mi rozumí.
Mám ji moc ráda.
- Jo! Povedlo se mi to. - Jo! Já věděla, že to zvládneš.
Já to věděla. Tak znovu.
Když jsme se viděly naposled, mluvily jsme spolu nezvykle dlouho.
Šly jsme k autu a dlouho se objímaly.
A pusinkovaly se a smály a já řekla:
„Však se nevidíme naposledy.“
- A už jsem ji nikdy neviděla. - Propána.
Při našem posledním rozhovoru
mi Richard řekl, že půjde slavit, protože…
Protože to dokázal. Řekl: „Mami, já to dokázal.“
„Jsem důstojník a všichni budou znát mé jméno.“
Nevím, jestli jsem si té písničky všimla, když ještě žila, ale…
Které písničky?
Zpívá se tam, že nemáme spoléhat na to, že ještě někdy někoho uvidíme.
V ROCE 2020 BYL NEJVĚTŠÍ NÁRŮST ZLOČINŮ Z NENÁVISTI ZA DESET LET
VÍC NEŽ POLOVINA SE TÝKALA RASY
Povedlo se mi to!
Jo. Mám tě ráda. Běž si hrát s Genem.
BÝVALÁ EXTREMISTKA, DEPROGRAMÁTORKA
- Mám tě ráda. - Já tebe taky.
Shannon se již desítky let věnuje pomoci lidem,
kteří jsou v neonacistických organizacích.
Pomáhá jim z nich vystoupit a chce, aby zjednali nápravu, což je náročné.
Zavolej mi.
Dělám to, co dělám, protože jsem byla
od 15 do téměř 20
členkou násilného neonacistického hnutí.
Nejraději pracuji na prevenci,
aby se z lidí neonacisté vůbec nestali.
ZÁKAZ ZBRANÍ
To jo.
Samantha je bývalou členkou jedné neonacistické skupiny.
Navázaly jsme kontakt, jsme kamarádky
a já jsem taková její mentorka.
A jsem poctěna, že se mi svěřuje.
Ty jo. Nádhera.
Jsou tu kromě volavek i jiní ptáci?
Tamhle je želva.
No jo.
Kdy jste začala tuhle řeku využívat k odrazování lidí od rasistických,
neonacistických a fašistických hnutí? Jak to začalo?
Když se snažíte zbavit nějakého zlozvyku,
musíte ho nahradit něčím kladným.
Je děsivé, hlavně v dnešní době,
že se děti mohou stát oběťmi buď násilí, nebo té ideologie.
Je to záludné.
Hodně z těch lidí má pocit samoty.
A když jsou tady s ostatními, navíc v přírodě,
dojde jim, kam vlastně patří.
Jo, to je důležité.
Na zdraví.
- Na úspěšnou plavbu. - Na zdraví.
Zdraví je třeba.
Moc jsme si to užily.
Sam, řeknete nám něco víc o tom, jak jste se vlastně
dostala na tu akci Unite the Right?
Začala jsem s někým chodit. Bylo to zrovna poté,
co jsem prožila takové trauma. A prostě…
Zlomilo mě to, připadala jsem si sama a neměla sebevědomí.
A potkala jsem toho…
Potřebovala jsem, aby mi někdo řekl, kdo vlastně jsem.
A ten někdo se zajímal o ultrapravici.
Začal do mě hustit ty myšlenky
a já tak zoufale chtěla, aby mě uznával,
že jsem ho ve všem následovala.
A jak všichni víme, rétorika ultrapravice je prostě…
- Je dokonalá. - Umějí to prodat.
Já potřebovala, aby mi někdo řekl, že jsem výjimečná.
Nevěděla jsem, jak si to dokázat sama.
A pak mi davy lidí říkaly, že jsem výjimečná tím, že jsem se narodila.
Nic dalšího už dělat nemusím.
Chtěla jsem to víc než si připustit, že jsem průměrná,
a nějak se zdokonalovat.
Ta akce Unite the Right, kde zemřela Heather Heyer, mě probrala.
Všechno se tím změnilo.
Jo, prostě…
Měla jsem příležitost si popovídat s Heatheřinou mámou Susan.
Takže když slyším, jak vám to úplně prořízlo mysl,
vidím, jak podobné propojení osudů, jakkoli podivné a tragické…
- Jo. - …může mít opravdu velký dopad na život.
Člověk se začne zaměřovat na ty slogany a na ty lidi
a to pokrytectví a na to, jak jsou ti lidé podivně odtržení od reality
a co považují za ideál.
Najednou jako bych žila s násilníkem.
Chodila jsem potají ven. Lhala jsem.
Jednou jsem volala mámě a říkala jí, že s ní možná nebudu pár měsíců mluvit.
Možná že nikdy. Ať mi věří, že dělám správnou věc.
Myslela jste, že vás zabijí?
No vyhrožovali mi.
Je bolestivé si nastavit zrcadlo a zjistit, kdo jste.
Jsem naprosto přesvědčená o tom, že žijeme v pandemii traumat.
Žijeme v neuvěřitelně násilné zemi.
Lidé jsou tak vychovávaní. K šikanování druhých. K rasismu.
Ve 14 letech jsem byla znásilněna
a nevyrovnala jsem se s tím.
Jedna z věcí, co jsem pochopila ohledně nezdravých následků traumatu,
je, že svět vnímáte z podstaty jako nebezpečný a hrozivý.
A když někdo přijde
a nabídne jednoduché vysvětlení, proč vám svět
neustále připadá nebezpečný a hrozivý,
je snadné tomu podlehnout.
Já nechci měnit politiku.
Chci lidem pomoct, aby se jim dařilo,
aby ostatní neodlidšťovali, aby nevyužívali násilí
k vyjádření emocí ohledně současných problémů a svého strachu.
To je můj cíl.
Vidíte to nadějně?
Utrácí se miliardy dolarů, aby se lidem nahnal strach
a aby lidé neměli naději.
Protože beznadějné lidi je snazší zmanipulovat a ovládat.
Lidé, co mají naději, jsou silní.
Lidé, co mají naději, hnou skálou, protože věří, že to jde.
A v Americe určitě máme skály, kterými musíme hnout.
Připadá mi, že je moje povinnost, abych cítila naději.
To, co děláte, chtělo opravdovou kuráž.
Dokázaly jste se z toho dostat a je to pro všechny inspirací.
Věřím tomu, že čím víc lidí vás potká a uslyší vás mluvit,
tím pozitivnější dopad na společnost budete mít.
„DOKÁŽU SE ZMĚNIT“
SAMINA VÝPOVĚĎ PROTI ORGANIZÁTORŮM UNITE THE RIGHT
POMOHLA RODINÁM OBĚTÍ ZAJISTIT ODŠKODNÉ VE VÝŠI 25 MILIONŮ DOLARŮ.
S roztaženými křídly. Je to nová kapitola…
TATÉRKA
Úžasné.
Můžeme pořád o něčem debatovat a schvalovat zákony,
ale nakonec si to musí rozhodnout každý sám.
Jestli si někdo dokáže tak věřit, že se dokáže napravit a začít nový život.
- Potřebujeme oba přístupy. - Ano.
Z těch setkání ve mně zůstala naděje.
Tyto ženy se potýkají s těžkými problémy, ale je v nich naděje.
Jinak by nemluvily na veřejnosti, nevykročily z davu
a nedokázaly být tak prospěšné.
- Překryto. - Super.
Zdravím, Shannon!
Dobrý den!
Chtěla jsem zavolat, že jsem na vás hrdá.
- Moc vám fandím. - Můžu?
Ty jo! To je krása.
Už tam to neonacistické tetování nemám.
- Hurá! - Je pryč.
Skvělé.
Tyto příběhy občas zastíní negativita
cynismus a pesimismus.
A odpovědnost, že musíme být plní naděje.
- Ano. - Když bude naděje,
přenese se to i na ostatní.
Přesně tak.
NA PAMÁTKU RICHARDA COLLINSE III., 23 LET A HEATHER HEYER, 32 LET