BROUDRIVERAS PRIEKŠPOSTENIS TIKAI AR REZERVĒJUMU
Labi. Kāpjam šajās kanoe laivās?
Laidīsimies pa straumi. Labdien!
Labdien! Sveika, esmu Šenona.
-Priecājos iepazīties, Šenona. -Es arī.
Kolosāli, ka jūs to darāt.
-Sema? -Sveiki, jā. Ļoti patīkami.
-Priecājos iepazīties. -Ļoti patīkami.
Gārnis.
Jā. Es redzu. Skat, kā maskējas.
Tātad šī ir viena no jūsu mīļākajām vietām?
Kad visa kļūst par daudz,
man visvairāk patīk atvest cilvēkus pie upes.
Vienkārši… Dosimies klusumā pie ūdens, pavērosim putnus.
Pat tad, kad apkārt notiek briesmu lietas…
-Absolūti. -…šis joprojām pastāv.
Patīk rozā puķe.
Paldies. Ja piesprauž milzīgu puķi,
-atbilstoši jāizturas. -Tā izraisa smaidu.
Palīdz iejusties lomā.
Pareizi.
Pamatīga straume, vai ne?
Šenona, jūsu tetovējums kaut ko nozīmē?
Jā. Šis ir balto pārākuma tetovējums, ko neesmu nomaskējusi.
Tas ir ķeltu krusts.
Kļuva populārs balto pārākuma sludinātāju aprindās,
jo Vācijā svastikas bija aizliegtas.
Ļoti ilgi uzskatīju:
"Es to neslēpšu, jo no pagātnes nevar aizbēgt."
Bet pirms dažiem gadiem biju Unite the Right 2 mītiņā.
Man bija krekls: "Esmu bijusī neonaciste, jautājiet man."
Es runāju ar melnajiem aktīvistiem,
skaidroju, kāpēc neesmu to nomaskējusi un tā tālāk.
Un viņa teica: "Jā, tas joprojām var nodarīt ļaunumu."
Tāpēc tagad es gribu
noslēpt to zem zila gārņa dabiskā lielumā.
-Tikai vēl krāju naudu. -Jā.
Man ir astoņi bērni. Pārtiku vai tetovējumu? Nopērku pārtiku.
Astoņi bērni un šis darbs.
Zin, jopcik-popcik, tā ir dūša.
Jā.
Vienkāršākais, kā paskaidrot, ko daru - es cīnos pret īstiem nacistiem
un palīdzu īstiem nacistiem vairs nebūt nacistiem.
Es dodos uz naida vēlbrokastīm, kurās dūšīgas sievietes ēd naidu.
Es uzbrukšu ar savu pašapziņu. Es uzbrukšu ar savu dzīvi.
DŪŠĪGAS SIEVIETES ATSAKĀS IENĪST
Tātad kāds salicis blakus dažādu krāsu Keurig kafijas automātus
un manus bikškostīmus.
-Labi. -Tātad ļoti jauks oranžs.
Dzeltens.
Tādā kā vīna krāsā.
Vēl viena rinda. Paskaties.
Sarkanais, zaļais. Rozā.
Un rozā ir vaļā tāpat kā tava mute.
-Novērtēju rūpību pret sīkumiem. -Jā.
-Mani tas milzīgi uzjautrināja. -Nu.
Nekad neesmu sapratusi apsēstību ar maniem zobiem.
"Čelsijai Klintonei pieder garāko priekšzobu pasaules rekords,
kurš nekad netiks pārspēts."
"Riebīgi. Neglīti."
"Neglīts Skorpions?"
Vai, zini: "Kaut tu nosprāgtu.
Ja tava māte tiešām atbalstītu abortus, būtu tevi izgriezusi."
Kad runājam ar cilvēkiem, kas atsakās ienīst,
saceļas pret naidu…
Mums pašām tas bija jādara,
un diemžēl tu to esi piedzīvojusi lielāko daļu sava mūža,
zini, savas pieredzes dēļ.
Nudien neatceros tādu laiku savā dzīvē, kad nesajustu naidu,
tikko jaušamu vardarbības auru, kas ieskāva mūsu ģimeni.
Runājot par sievietēm šajā sērijā, pārsteidzošākais ir tas,
kā viņas ir tikušas vaļā no sava naida, nicinājuma
vai aizspriedumiem, lai atbrīvotos no tā.
VAŠINGTONA
Mēs dodamies uz manas nelaiķes mātes mīļāko restorānu
Cactus Cantina tikties ar trim tiešām dūšīgām sievietēm.
Uz vēlbrokastīm ierodas Džemela Hilla.
-Sveikas! Priecājos iepazīties. -Ļoti patīkami.
-Apskausimies vai… -Jā. Noteikti apskausimies.
-Labi. -Obligāti.
Negīna Farsāda.
-Sveiki! Priecājos… -Kā iet?
-Un Šenona Votsa. -Priecājos redzēt.
Tātad es piedalos naida vēlbrokastīs.
Šeit dūšīgas sievietes būtībā ēd brokastīs naidu
kopā ar čimičangām, un piedzer "Margaritas".
Tātad agrāk es bieži nācu uz šo restorānu
ar savu vecmāmiņu un puisi, tagadējo vīru.
Es biju šoferis.
Parasti bija vairāk nekā viena "Margaritas"' krūka.
-Šķiet, viņi prata to pagatavot. -Jā, prata. Paldies.
Esmu bezgala pateicīga, ka ieradāties.
Tēma ir dūšīgas sievietes, kas noraida naidu
un saceļas pret naidu.
Kuras spēj atteikties no tā un pretoties tam,
bet arī mēģina iet tālāk.
Jūs visas esat piedzīvojušas negatīvu attieksmi par to, ko darāt,
kas esat, ko aizstāvat un kā izsakāties.
Vai nolasīt? Puse iesūtīto komentāru ir neķītri.
"Ko mammas prasa? Krānu?"
ŠENONA VOTSA MAMMAS PRASA RĪCĪBU
"Viņai ir pretīga un kaitinoša balss.
Ausis asiņo, to klausoties."
NEGĪNA FARSĀDA KOMIĶE
DŽEMELA HILLA ŽURNĀLISTE
"Džemela Hilla ir topā.
Kādas rasistu blēņas viņa šodien izspļāva?"
"Piepilsētas mājsaimnieces, kas dienas laikā lok vīna kokteiļus."
Varētu būt jautri.
Šenona, tu burtiski meties
cīņā pret ieroču lobiju, konkrēti pret Šaujamieroču asociāciju NRA.
Pastāstīsi mazliet par to?
Es locīju veļu.
Redzēju ziņās, ka ir… tobrīd šāvējs bija ielauzies
Konektikutas štata Ņūtaunas pamatskolā.
Kad noskaidrojās, ka noslaktēti 20 bērni un seši skolotāji,
es ļoti sadusmojos.
Tūliņ svešinieces no visas valsts
izveidoja Facebook grupu.
MAMMAS PRASA RĪCĪBU PRET IEROČU LIETOŠANU
Mēs sapratām, ka jāmet izaicinājums ieroču lobijam.
Jāierodas katrā sēdē par ieroču likumiem.
Un pēc gandrīz deviņiem gadiem mēs uzvaram.
NRA sāka mani vajāt.
Viņi sāka publicēt attēlus, ka es dzēšu komentārus.
Tad es izslēdzu iespēju komentēt,
un viņi publicēja attēlus, ka esmu izslēgusi iespēju komentēt.
Šī ir NRA. Tā viņi pavada laiku.
Tas tikai pierāda, ka viņi par mani domā, es par viņiem ne.
Man patika, kā ieroču ekstrēmisti saniknojās,
jo mūsu brīvprātīgās sāka adīt sēdēs, kad tika apspriesti ieroču likumi.
Šīs ieroču likumu sēdes…
reizēm ilgst no astoņiem rītā līdz pusnaktij.
-Jā. -Vai ne?
Tāpēc tas izraisa milzīgu niknumu ieroču ekstrēmistos.
Tādi tvīti kā: "Šīs kuces ada."
"Mēs darinām šalles, kungs." Zin, kas…
Iznāktu kolosāls raidieraksts. "Tās kuces ada."
Es nezināju, ka pastāv šāda Amerikas ēnu pasaule.
Man sāka pienākt e-vēstules, zvani un vēstules,
cilvēka brauca gar manu māju un vēlēja man nāvi.
Vai draudēja ar seksuālu uzbrukumu, vai nogalināt vai uzbrukt maniem bērniem.
Atceros dienu Mērilendā, kad Mammas prasa rīcību brīvprātīgās
ieradās atbalstīt likumu par ģimenes varmāku atbruņošanu,
un viņām pretī sapulcējās vesela grupa ekstrēmistu.
Mūs ielenca galvenokārt vīrieši,
kas neslēpjoties nēsāja pusautomātiskās šautenes.
Ak kungs.
Mēs sākām sarunu.
Teicām, lai nedod ieročus tiem,
kas varētu nogalināt sievietes.
Notiesātiem varmākām.
Viņi nevarēja nepiekrist un aizgāja prom.
Viņi teica: "Labi, vai tam var iebilst?"
Viņi gribēja mūs iebiedēt, apklusināt.
PĀRBAUDĪT BIOGRĀFIJU!
Mēs varējām padoties vai turēties.
Tā nu mēs turējāmies.
MAMMAS PRASA RĪCĪBU PRET IEROČU LIETOŠANU AMERIKĀ
Mana māte bija tas cilvēks, kurš, šķiet,
deva man izturību un spēku pretoties varmākām.
Es biju jauniņā, mani apcēla.
Katru dienu māte sūtīja mani laukā spēlēties.
Rajona bērni
apcēla mani, nogrūda zemē.
Es gāju mājās raudādama, māte stāvēja pie durvīm.
Viņa teica: "Tu nedrīksti nākt iekšā. Gļēvuļiem te nav vietas.
Ej laukā
un izdomā, kā saprasties ar tiem bērniem."
Tā nu es gāju laukā. Viņa tāda bija visu manu mūžu.
Vienkārši: "Visus kādreiz dzīvē nogrūž zemē.
Svarīgākais, vai tu piecelies."
Viņa vienmēr tā teica.
"Dzīve nav tas, kas ar tevi notiek, bet ko dari ar to, kas ar tevi notiek."
Pareizi.
Neļauj nevienam noteikt, kas tu esi. Nosaki pati, kas tu esi.
LOSANDŽELOSA
Cilvēks, kurš iemieso šos vārdus,
ir Megana Tī Staliona.
Esmu tik laimīga.
Viņa dzīvo pēc sava prāta.
Es tās nosūtīšu. Šī ir vislabākā bilde.
Vai viņa repo, vai turpina mācības,
lai kļūtu par veselības pārvaldības bakalauru.
Viņš tāds: "Jā, vēl."
Viņš: "Protams, jūs esat mani ielenkušas."
"Skatieties, esmu Foe."
FOE
Viņa pierāda, ko mākslinieces spēj, ja nebaidās.
Esmu mežone Smalka, šika, izlaidīga, jā
Nekaunīga, niķīga, nejauka, hei, jā Izturos kā muļķe, kas notiek?
Viņu noteikti neietekmē pret viņu vērstais naids,
bet diemžēl viņa saņem daudz naida.
Viņa to izmanto par savas daiļrades dzinējspēku,
un, pretdabiski, bet domāju, ka tas piešķir lielu enerģiju.
-Jā, viņa ir nelokāma. -Nelokāma.
Izturos kā muļķe, kas notiek?
Kas notiek? Kas notiek? Kas notiek?
Man kovids bija radošs periods.
Esmu atsākusi gleznot. Tas mani nomierina.
Centos izdabāt visiem, iepriecināt visus citus.
Man šķita, ka zaudēju sevi.
Tāpēc vajadzēja atcerēties, kas es esmu,
vajadzēja vairāk laika pavadīt vienatnē,
lai atgrieztos pie sevis
un saprastu, kas dara mani laimīgu.
Man bērnībā patika māksla.
Man tā nepadevās.
Vecāki nāca uz manām izstādītēm,
un skolotāji vienmēr teica apmēram tā:
"Mēs priecājamies par Čelsiju. Viņas darba vieta vienmēr ir ļoti tīra."
Jā. "Viņa ir kārtīga."
Vai arī: "Viņa ir punktuāla."
-"Viņa vienmēr ir laikā." -"Viņa ir laikā."
-Skaidrs. Labi. -Jā.
Čelsija interesējas par repu jau no mazotnes.
Bet es tevi atklāju ar Kārdiju Bī un "WAP".
KĀRDIJA BĪ - MEGANA TĪ STALIONA
Sen gribēju strādāt ar Kārdiju.
Tiklīdz viņa man atsūtīja dziesmu, atbildēju nākamajā dienā.
Tas bija ļoti aizraujoši.
Vīrieši savos tekstos šķiet tik pašapzinīgi.
Viņus nekas nekavē runāt par savu seksualitāti,
kā viņi tūliņ mīlēsies.
Tāpēc es tāda: "Nu…
es arī tā varu. Un no sievietes mutes tas skanēs ugunīgi."
Patīkami redzēt tik ugunīgas sievietes.
Tas ir mans dzīves mērķis.
Darīt visu, lai vienmēr būtu nelokāmi es pati.
Lai ko teiktu vai kā izturētos pret mani,
negribu, lai tas kādreiz mainītu manas domas pašai par sevi.
Ja jūs mani pazītu, tad zinātu, ka vienmēr esmu tāda bijusi.
Tikai tagad to redz vairāk cilvēku.
Tomēr vai tevi izbrīnīja konservatīvo negatīvā reakcija pret tevi?
Mani izbrīnīja, ka mūsdienās,
kad ir tik daudz iespēju, ko skatīties un klausīties,
pirmais, ko kāds grib kritizēt un apspriest,
ir tas, kas nepatīk.
Kā tavā klipā,
kur ir tas vīrietis, kas izskatās kā vēlēta amatpersona,
un viņš skatās datorā.
-Jā. -Jā.
Stulbās, regresīvās maukas.
Jums, vīrieši, kas internetā lamā Meganas Tī Stalionas mūziku,
jums ir daudz ko teikt par to, kas jums nav pa prātam,
kas, kā sakāt, jums nepatīk.
Lai gan uzskatāt, ka tas ir šausmīgi, tomēr esat iemācījušies vārdus.
Tieši tā. Viņi ķidā vārdus, ķidā manu dzīvi.
Tad es jums parādīšu to, ko jūs varētu gribēt redzēt.
Es tāda: "Labi. Bum. Lūdzu."
Atceros varoņus Kas man priecīgi aplaudēja
Nu man ir dūša Un varoņi piktojas
Kā zirgā auļo Cenšas apdzīt
Vēro mani Cenšas noraut zemē
Domāju, viņiem slepeni patika.
Piekrītu.
Jā. Domāju, ka viņi ir skatītāju vairums.
Kas ir trakākais, ko par tevi ir teikuši?
-Runā visādu sviestu. -Jā, tā ir.
Cenšos neielaisties nekādās rupjībās.
Lasīju, ka es nemaz nestudējot, tikai cenšoties pievērst sev uzmanību.
Es tāda: "Labi."
-Cilvēki visu ko samurgo. -Sviests, tas ir…
-Viņi vienkārši izdomā. -Un tam tic.
-Viņi strīdēsies… -Apžēliņ! Zin…
…ka tā ir patiesība.
Es apprecējos, pirms vispār apprecējos.
Mani apprecina katru nedēļu.
-Jā. -Visu laiku.
Esmu arī šķīrusies. Tā viņi…
-Nezināju. -Jā, es arī ne.
Bet, kad atbildu, viņi saka: "Tev jāstāv tam pāri.
Tev jābūt tādai un šitādai." Saku: "Meitenīt, es arī esmu cilvēks."
Zināt ko? Man tiešām ir vienalga.
Iespējams, jūs esat pateikuši visbriesmīgāko,
ko par mani var pateikt, bet turpināt savu dienu.
Jūs ēdat sviestmaizes, ejat uz darbu. Pavadāt laiku ģimenes lokā.
Esat pat aizmirsuši, ka to teicāt. Bet es staigāju ar to visu dienu.
Es tāda: "Labi, es nevaru nēsāt līdzi šo smagumu."
Vai tu esi mēģinājusi ierobežot komentāru lasīšanu par sevi internetā?
-Vajadzēja atpūsties no soctīkliem. -Tu esi gudra.
Jā. Es gribēju sacerēt jaunu mūziku, un…
tiešām rakstīt un koncentrēties.
Tāpēc, ka tad, kad ielaiž ārējo troksni,
tas attur no sākotnējā uzdevuma.
Man šķita, ka tā notiek.
KĀRDIJA BĪ UN MEGANA TĪ STALIONA
ATSVIEDUŠAS VISAS SIEVIETES ATPAKAĻ PAR 100 GADIEM
AR SAVU PRETĪGO DZIESMU "WAP".
Redzam, ka daudzi uzbrūk sievietei, vai ne?
Un pirmais, ko viņi iedomājas:
"Metamies uz vienu roku. Es arī dzirdēju šo. Es arī zinu to.
Neliksimies ne zinis, kā viņa, iespējams, tagad jūtas.
Re, viņai ir nervu sabrukums." Saprotat?
Jūs mani visādi aizskarat, bet kad es beidzot sāku atbildēt,
tagad es esmu tā trakā, tagad man ir nervu sabrukums.
-Scenārijs nekad nemainās. -Pareizi.
Man beidzot vajadzēja saprast,
ka tas ir neizbēgami, ja kļūst par stipru sievieti.
Ja neizrāda vājumu, viņi cenšas izdomāt:
-"Kas varētu viņu uzvilkt?" -Tevi grib salauzt.
Kā jūs uzbrūkat man, es uzbrukšu jums. Es būšu…
Bet es uzbrukšu ar savu pašapziņu.
Es uzbrukšu ar savu dzīvi.
Varbūt reiz jums apniks, nezinu.
Bet mani jūs nesalauzīsiet.
Saderam, ka piekusīsiet ātrāk.
Tā ka…
Taisnība.
Tev ir vētraina nakts.
Paskat, vētraina nakts.
Cik kārtīgi.
Ak kungs. Kā čurkst.
Sejas procedūra garantēta.
Nudien neticami.
Humors var būt spēcīga pretinde
pat tad, kad jācīnās ar aizspriedumiem.
Negīna, tu esi aktīviste un komiķe. Pastāsti mazliet par sevi.
Gribēju kalpot sabiedrībai,
mainīt pasauli un tā tālāk.
Bet komēdijas vilkme izrādījās pārāk stipra.
Tāpēc vienā brīdī uz pilnu slodzi pievērsos komēdijai.
Ko teica tavi vecāki?
Mani vecāki imigranti bija sajūsma.
Atceros, ko…
Izjutu, ka vecāki ir vīlušies manī.
Nejauši noklausījos, ka mamma saka draudzenei:
"Esmu vīlusies Negīnā." Ziniet?
Vai mani joki uztur ISIS?
"ISIS pašlaik trenējas, lai nogalinātu visu tavu ģimeni
un iedirstu tavā kakla caurumā,
kad ar trulu nazi būs nogriezuši tev galvu."
Drīkstu uzaicināt uz stāvkomēdiju?
To sauc Musulmaņi nāk.
Uz skatuves ir vairāki musulmaņi, bet viņi ir ļoti smieklīgi.
Visbiedējošākie nāves draudi atskanējuši vecāku mājas telefonā.
Viņi teica: "Mēs nogalināsim jūsu meitu.
Mēs nogalināsim jūs visus, ja viņa to turpinās."
Atļaujiet atgādināt, ka es stāstīju jokus.
Viena no manām filmām ir Musulmaņi nāk,
kas dažiem šķita kā…
kā brīdinoša lekcija par to, ka tuvojas musulmaņu apokalipse.
Mēs savācām vairākus Amerikas musulmaņu komiķus,
absolūti nevardarbīgi, un devāmies turnejā
uz Alabamu un Misisipi, un uz Arizonu.
-Vai Arizona nav… -Jā.
No vietām, kur mīl musulmaņus?
Uzstādījām kabīnes "Pajautā musulmanim" pilsētu centrālajos laukumos,
bet arī pievilinājām cilvēkus ar saldumiem un tā.
Dzīvs musulmanis atbildēs uz jūsu jautājumiem.
Interesantākais, ja cilvēkiem tuvojas
-ar mīlestību un… -Un humoru.
Un ar humoru, un viņi jūtas ērti,
viņi labprātāk uzdod jautājumus.
-Un man jautāja… -Ko jūs domājat par 11. septembri?
Kas dažiem varbūt bija dusmas ierosinošs jautājums.
Vai ne? Es domāju:
"Ziniet ko? Es esmu dziļā Džordžijā vai kur tur.
Varbūt viņi nekad nav satikuši musulmani."
-Jā, vai nezina, ka satikuši. -Vai nezina.
Tāpēc, ka mēs esam jūsu vidū.
Un viņi nav dzirdējuši, ka musulmanis nosoda 11. septembri.
Es to izdarīšu.
Ievedīšu viņus savā pasaulē, un tad varbūt mēs pasmiesimies.
Kāds varbūt ieķiķināsies, un citā situācijā
vēlreiz ieķiķināsies, vēl un vēl.
Šie mazie smiekliņi kopā veido pārmaiņas sabiedrībā.
Pareizi. Pareizi.
Es vienmēr atbildu: "Man žēl, ka ienīstat mani.
Ceru, ka atradīsiet citu komiķi, kas jums patīk."
Ziniet: "Visu labu! Smaidīga sejiņa."
Kad viņi kļūst zemiski, atbildam ar emocijzīmi.
Kontrapunkti.
Interneta raidījums par skumjām, fašismu, seksuālām novirzēm, sektām.
FRAGMENTI NO KONTRAPUNKTIEM (1,54 MILJONI ABONENTU)
"Mēs beidzot varētu vienoties, ka Kontrapunktu vieta ir miskastē."
Esmu šeit, saldumiņ.
"Natālija Vina ir šausmīgs cilvēks, ak dievs."
"Man tik drausmīgi riebjas Kontrapunkti, vienkārši neticami."
"Kontrapunkti - drīzāk tukšpunkti."
Šis gan ir labs.
Ja zākājat mani, tad vismaz asprātīgi.
Ļoti gaidu tikšanos ar Natāliju no Kontrapunktiem.
Internets var būt laba barotne naidam un dezinformācijai,
bet ar savu bezgalīgo empātiju un maģistra grādu filozofijā
viņa palīdzējusi daudziem pārvērtēt savus ekstrēmistiskos uzskatus.
Par ko jūs mani uzskatāt?
Esmu sociāli atbildīga YouTube personība,
nevis transseksuāls Gandijs.
Viņa izmanto kostīmus, dialektus un teatrālus rekvizītus,
lai paustu savus uzskatus.
Manuprāt, tas ir svarīgi,
tāpēc ka ne visi ieklausās loģiskos argumentos.
Reizēm jāizmanto citāda pieeja,
lai atvērtu ļaužu acis, ausis un sirdis.
BALTIMORA
-Sveika, dārgā! -Sveikas!
-Paldies par uzņemšanu. -Apskausimies?
-Protams. Jā. Labi. -Labi. Man patīk apskauties.
Cik ilgi tu dzīvo šajā pasakainajā mājā?
No septembra.
Tiklīdz ienācu un ieraudzīju kāpnes, es…
"Tās jāliek kadrā."
Es skatos apkārt. Redzu pasakainus apģērbus un cepures.
Cilvēku uzmanība ir jānotver un jānotur.
Īpaši YouTube, kur jākonkurē ar kaķu video un…
-Mātei patīk labi kaķu video. -Kam nepatīk.
Vai pie tevis vēršas ar konkrētiem lūgumiem,
jo kādam šķiet, ka tas varētu ietekmēt
kādu tuvu cilvēku?
Man bieži saka, ka zaudē brāli vai māti
Aleksa Džonsa vai kustības QAnon dēļ.
15 % Amerikāņu tic QAnon.
Man žēl šo cilvēku. Tas ir kā Pilsoņu karš.
Tas sašķeļ ģimenes.
Ko lai dara ar naidu?
Vai iespējams ar pārliecināšanu izvilkt cilvēkus no naidīgās domāšanas?
Domāju, ka tas ir iespējams.
Tikai to nevar izdarīt ar vienkāršiem, racionāliem argumentiem.
Pieņemsim, ka kāds ienīst marginalizētu grupu.
Tas ir abstrakti.
Bet, satiekot tādu cilvēku klātienē,
viņš ir absolūti patīkams, pieklājīgs un introspektīvs.
Pastāv kognitīvā disonanse par to,
kas ir transdzimuma persona.
Un tad es apsēžos viņiem pretī,
un, ziniet: "Nu, tu esi cilvēks.
Es varu runāt ar tevi pavisam parasti."
Skatoties YouTube video,
redzam, ka cilvēks runā ar kameru.
Šķiet, ka viņš uzrunā tieši mūs.
-Tas šķiet ļoti intīmi. -Jā.
Tās sauc par "parasociālajām attiecībām".
Cilvēkiem šķiet, ka viņi mani pazīst,
tāpēc var izmantot šo saikni,
lai panāktu atklātību.
Ļoti gudra stratēģija.
-Tas ir grūti, bet ļoti gudri. -Grūti, jā.
"Izslēgšanu" ieviesa,
lai atdotu varu tiem, kuriem tās nebija,
un sauktu pie atbildības prominentus varmākas.
Tā ir savdabīga 21. gadsimta giljotīna.
Bet tā, līdzīgi kā giljotīna,
var kļūt par sadistisku izklaidi.
Tu izteici ļoti svarīgu domu, runājot par to, ka no sākotnējā
"labi, cilvēks izdarījis kaut ko muļķīgu, varbūt nepareizu"
tas pāraudzis par "stulbais, nepareizais cilvēks ir izstumts".
Lai gan atbildība ir laba.
Atbildībai nav ne vainas,
bet izslēgšana patības dēļ nav pieļaujama.
Vai pieņemot, ka cilvēki ir tādi kā viņu rīcība.
Pareizi.
Ka par cilvēku liecina tikai šis viens viņa solis.
Un tomēr es domāju, ka atbildība ir ļoti svarīga.
Labi, mēs gribam atbildību, bet ko tas nozīmē?
Ja nav izstrādāta kārtība,
iegūstam pūļa tiesu, kas izskatās kā atmaksa,
izvairīšanās, kaunināšana, vajāšana.
Es redzu, ka tā pašlaik nodara lielu postu.
Izskatās, ka cilvēkiem ir saprotams šis empātiskais tonis manos video.
Viņi nejūt nosodījumu.
Negribu, lai kāds sajūt šo:
"Tu esi briesmīgs cilvēks. Kāpēc tu esi tāds?"
Jo kāpēc? Kāds no tā būs labums?
Lai izmantotu atpazīstamību naida nosodīšanai, vajag dūšu.
Ar to cilvēks reizēm pakļauj sevi skarbai kritikai.
Jocīgi, ka tad, ja cilvēks nosoda naidu publiskajā telpā,
viņam bieži pievērš lielāku uzmanību, nekā varētu gaidīt.
Džemela, tu par to kaut ko zini?
Kad tu nosodi naidu publiskajā telpā,
-saņem vairāk uzmanības? -Es…
Par jums nezinu, bet es saņemu mīlestības vēstules.
Mēs zinām, cik jautri tev pēdējos gados gājis.
Sen esmu apbrīnojusi Džemelu Hillu
kā sporta žurnālisti.
Kādu laiku viņu galvenokārt pazina kā reportieri,
kura teica patiesību.
Man ir redzama profesija, un es iesaistījos diskusijā tviterī
ar cilvēku, kurš centās attaisnot Donalda Trampa uzvedību.
Tas notika dažas nedēļas pēc Šarlotsvilas,
un mēs visi zinām, kā viņš to nosauca.
-"Ļoti jauki cilvēki." -"Ļoti jauki cilvēki abās pusēs."
Dž. Hilla ierakstījusi tviterī, ka "Donalds Tramps sludina balto pārākumu
un sapulcinājis ap sevi citus balto pārākuma sludinātājus."
Es nedomāju, ka rakstu kaut ko pretrunīgu.
Domāju, ka visi to tāpat zina, bet jau nākamajā mirklī
Baltais nams sauc, ka mani jāatlaiž.
Melnā sieviete redzamā profesijā -
tas viss bija perfekts absolūta stulbuma kokteilis.
Sākās daudz nāves draudu.
Pat pēc visa pārdzīvotā es priecājos, ka tas notika.
Un tagad es vēl labāk,
vēl skaļāk varu izteikties, un tagad esmu vēl
nelokāmāka nekā iepriekš.
Īpaši, kopš vairs nestrādāju ESPN, mana pieeja ir mainījusies.
Tagad es klūpu virsū. Tāpēc, ka nu, tajā…
Neviens nedrīkst izjaukt manu dienu ar savu stulbumu.
Man nav laika visiem.
Bet reizēm, kad ir laiks, o, man ir laiks.
Un es vienmēr jokoju,
ka sliktākais brīdis, kad sastapt mani soctīklos,
ir tad, kad man pin matus, jo šis process ilgst sešas stundas.
Tāpēc es sēžu krēslā: "Nu, uzraksti kaut ko."
-Esmu gatava! -Dzirdat? Esmu gatava.
Šodien jūs norausieties.
"Džemelu Hillu atlaida no ESPN,
bet viņa mums uzmācas ar savām neglītajām mikrobiželēm."
Tās sauc par individuālajām bizēm. Mācieties terminus.
"Izslēdziet Džemelu. Uzsēdusies uz rasisma un neko nezina par sportu."
Par sportu es iebilstu.
"Tādas dienas dēļ kā šī priecājos, ka atsekojos no Džemelas Hillas."
Kā tad tu zini, ko es teicu?
Esmu ļoti pieradusi pie naida.
Saņemu naida vēstules kopš koledžas laikiem.
Pirmoreiz mani nosauca par "nigeri" Mičiganas Universitātē.
Vai ne? Un diemžēl, tā kā esmu ar to saskārusies,
tagad esmu guvusi kaujas rūdījumu.
Man nepatīk teikt jaunākām sievietēm,
ka vienkārši jāpierod.
Sāku mainīt šo vēstījumu, jo negribu, lai viņas pie tā pierod.
Es pati pieļāvu šādu kļūdu.
Bet nevar pieļaut, ka visapspiestākajiem cilvēkiem
to liek risināt pašiem.
Jums man jāpalīdz. Skaidrs? Katram jādod sava artava.
Absolūta taisnība.
Tikai tāpēc, ka mēs izvēlējāmies pievērst uzmanību tam,
kā reāli izskatās dzīve cilvēkiem, kas izskatās kā mēs,
tāpēc, ka mēs gribam cīnīties par to, lai valsts attaisno
skaistos vārdus, kas ierakstīti grāmatiņā.
Mēs gribam, lai Amerika ir tik laba, cik vien spēj.
Un fakts, ka ir cilvēki, kas labāk,
dažos gadījumos, mūs nogalinātu, nekā to pieļautu, ir ļoti skumji.
Bet tas ir arī iedvesmojoši, jo, manuprāt, neļauj aizmirst uzdevumu.
VIRDŽĪNIJA
-Apžēliņ! Paskat. -Vai ne?
Labi, tā, Sūzij, tu mūs pamatīgi esi apdāvinājusi.
Dievinu šo krāsu. Mana…
Violetā ir viena no mazdēlu mīļākajām krāsām.
Tā bija arī Heteres mīļākā krāsa.
Labi, Sūzena.
Meitenīt, man vienalga, vai tu saproti.
Smagākais, ko vispār var piedzīvot, ir bērna zaudējums.
SŪZENA BRO HETERES HEIERES MAMMA
DONA KOLINSA LEITNANTA RIČARDA KOLINSA MAMMA
Abas sievietes, Sūzena un Dona, zaudējušas bērnus naida noziegumos,
abos gadījumos tīšās, apzinātās slepkavībās.
Donas gadījumā dēls kļuva par upuri cilvēkam, kurš ienīda viņu
ādas krāsas dēļ.
Uztamborējiet dažas kārtas un palūkojiet, kas sanāk.
Sūzenas meitu nogalināja, kad mašīna ietriecās pūlī,
kas protestēja pret neonacistiem Šarlotsvilā.
Cauri tai cilpiņai. Labi.
Abas mēģina iestāties pret naidu,
kā vien spēj.
Un tiešām pierādījušas, ka mīlestība ir stiprāka par naidu
pat vissmagākajos apstākļos.
Izskatās, ka jūs cīnāties.
Es tiešām cīnos. Tas ir grūti, meitenīt.
Jā, ir!
Godīgi, dāmas, tik ātri nevar iemācīties tamborēt.
Vai tamborēšana noder, lai aizbēgtu no tā, kas notiek…
Tā pazemina asinsspiedienu. Klausieties.
Heteres slepkavība bija kā bumbas sprādziens smadzenēs.
Vienmēr esmu bijusi aizrautīga lasītāja, aizrautīga adītāja un tamborētāja.
Bet tas viss pārgāja līdz 2020. gadam.
Godīgi sakot, nespēju iedomāties,
kā jūs abas pēc notikušā saņēmāties.
Šis jauneklis, ar kuru tā lepojāties, tieši tāds, kā dēlam jābūt.
Bet jums to visu atņēma ļaunā, šausmīgā vardarbības aktā.
-Bez iemesla. -Bez iemesla.
-Tāpat notika ar jūsu Heteri. -Ar Heteri.
Heteres gadījumā to vismaz izraisīja kāds notikums.
Viņam neesot paticis, kā izskatās šis pūlis,
-tas, ko viņi atbalsta… -Viņš tā teica?
Viņam bija jāatzīstas Heteres slepkavībā, lai izvairītos no nāvessoda.
-Jūs todien bijāt tiesā? -Jā.
Neizlaidu nevienu sēdi.
Jūs skatījāties uz viņu? Viņš kādreiz paskatījās uz jums?
Publikā bija vairāki neonacisti un galēji labējie.
Viņi saņēma manu nikno skatienu.
-Kāds no viņiem jums kaut ko teica? -Neuzdrošinājās.
Jūs abas nolēmāt izteikties,
pretoties šim naidam, kas atņēma jūsu bērniem dzīvību.
Kā jūs teiktu, kā jums tas izdevās, Sūzen?
Bija dienas, kad es to nespēju. Garas dienas sēdēju mājās un raudāju.
Bet mani aicināja: "Tu varētu atnākt aprunāties ar mums?"
Un es teicu: "Nu labi."
Kādu laiku tas bija mans dzinējspēks.
Bet sākumā es stāstīju par Heteri, tāpēc ka, ziniet,
kad zaudē mīļu cilvēku, par viņu gribas runāt.
-Pareizi. -Jā.
Galu galā es sāku saprast,
ka tas aizēno visu 12. augusta mītiņu.
Tāpēc atteicos no tā un pievērsos iemesliem, kāpēc Hetere nomira,
proti, par kustību Melno dzīvības ir svarīgas,
par melno tiesībām, par visu cilvēku tiesībām.
Heterei bija sava metode, runājot ar cilvēkiem, ko viņa izmantoja
dienā, kad viņu nogalināja, viņa kādai jaunai sievietei teica:
"Pastāsti, kāpēc tu tā uzskati,"
un mēģināja mierīgi runāt ar viņiem.
Kad Facebook man uzbruka nīdēji, es viņiem teicu:
"Kāpēc jūs tā uzskatāt? Kāds tam ir pamats?"
Reizēm mani sadzirdēja.
Bieži nesadzirdēja, bet man jātic, ka iedēstu sēklas.
Jūs personīgi pazīstat kādu, kurš atteicies no naida kurināšanas?
Divi jauni vīrieši, kas piedalījās lāpu gājienā,
piezvanīja un lūdza piedošanu.
Es teicu: "Ne jau man jums tā jālūdz."
Es teicu: "Jums jārunā ar kopienām, kurām esat nodarījuši pāri,
jums jāvienojas par atlīdzināšanu šīm kopienām."
Viņi par to nebija sajūsmā.
Gribēja, lai atlaižu viņiem grēkus, un viņi var dzīvot tālāk.
Es teicu: "Tas nav tik vienkārši. Jums ir jāpastrādā."
BRO KUNDZE
Man pasniedza skatuvi, kuru es nelūdzu, nebiju nopelnījusi.
-Labāk, ka tās nebūtu. -Jā.
Bet, ja man tā ir, tad es to izmantošu, lai runātu arī par citiem jautājumiem.
Sūzena ir mana varone. Viņa teica:
"Es izmantošu katru iespēju,
lai pasaule uzzina arī par Ričardu."
Vai nav skaisti?
Tā ir īsta mammu solidaritāte. Nudien.
-Kā gan citādi? -Protams.
Mana dēla noziegums - viņš pateica "nē" cilvēkam, kurš neizskatījās kā viņš.
Ko slepkava viņam teica? Lai dod ceļu?
"Pa kreisi. Pa kreisi." Mans dēls teica: "Nē."
Tad izrāva nazi un ietrieca viņam krūtīs.
Viņš nomira notikuma vietā.
Vai viņu notiesāja un…
-Beidzot. -Štata vai federālā tiesa?
Līdz federālajai tiesai lieta netika.
Kad to neatzina par naida noziegumu,
daži otras puses pārstāvji aplaudēja un deva cits citam pieci.
Nesaprotu, kā tas varēja notikt.
Nelieciet nevienai mātei
izjust tās sāpes, ko es jūtu diendienā.
Mūsu štatā stājies spēkā stingrāks naida noziegumu likums,
kam dots leitnanta Ričarda Kolinsa III vārds.
LEITNANTA KOLINSA LIKUMS
Izsaku jums atzinību par to, ka Mērilendā panācāt likuma izmaiņas,
lai vairs nekad nebūtu šaubu par to, kas ir naida noziegums.
Protams. Nevienam nav tiesību diktēt, kas nav amerikānis.
Mēs darījām visu, kas "sabiedrības" ieskatā jādara,
lai audzinātu bērnus.
Bet tad kāds man pasaka:
"Tu neesi pietiekami labs, jo tev ir melanīns,
tu nedrīkstētu tur stāvēt."
Kā tu uzdrošinies?
Es esmu pateicīga, ka jūs abas to darāt.
Tā ir izvēle, ko izdarāt diendienā. Jums nav ne ar vienu jārunā.
Jums nav jāturpina šis darbs.
Bet jūs to darāt, un tas dod man cerību.
Tas dod lielu cerību.
Sūzena, vai mums ir izvēle?
Ko vēl es tagad varētu darīt?
Mēs esam mammas, mēs to nelūdzām.
Bet, ja reiz tas ir noticis,
mums jāsaņemas, un kas jādara - jādara.
Kad es runāju ar Sūzenu, viņa mani saprot.
Un tāpēc es viņu mīlu.
-Viens izdevās! -Jā, mīļā! Es zināju, ka izdosies.
Es zināju, ka izdosies. Atkārto.
Mūsu pēdējā tikšanās reizē mēs runājām ilgāk nekā parasti.
Aizgājām līdz mašīnai, apskāvāmies un apskāvāmies.
Mēs bučojāmies un bučojāmies. Smējāmies, un es teicu:
"It kā mēs vairs nesatiksimies."
-Un mēs vairs nesatikāmies. -Ak kungs.
Pēdējā reizē, kad es runāju ar Ričardu,
viņš teica, ka dosies svinēt, jo viņam bija…
Viņam bija izdevies. Viņš teica: "Mammu, man izdevās."
"Es esmu virsnieks, un visa pasaule zinās manu vārdu."
Nezinu, vai biju pamanījusi šo dziesmu pirms viņas nāves, bet…
Kādu dziesmu?
Ka nedrīkst uztvert kā pašsaprotamu pēdējo reizi, kad satiec kādu.
2020. GADĀ NAIDA NOZIEGUMI SASNIEDZA VISAUGSTĀKO LĪMENI
VAIRĀK NEKĀ DESMIT GADU LAIKĀ.
VAIRĀK NEKĀ PUSEI ŠO NOZIEGUMU IEMESLS BIJA RASISMS.
DŽORDŽIJA
Man izdevās!
Jā. Mīlu tevi. Izpriecājies ar Džīnu.
ŠENONA FOLIJA MARTINESA BIJUSĪ EKSTRĒMISTE / DEPROGRAMMĒTĀJA
-Mīlu tevi. Atā! -Es arī tevi mīlu.
Šenona desmitiem gadu palīdz cilvēkiem
no neonacistu un balto pārākuma sludinātāju organizācijām
aizbēgt no tām un smagā darbā izpirkt grēkus.
Labi, piezvani man.
Es to daru,
jo no 15 līdz gandrīz 20 gadu vecumam
esmu bijusi vardarbīgā balto pārākuma sludinātāju kustībā.
Vislabāk man patīk profilakses pasākumi,
lai cilvēki nemaz nekļūst par nacistiem.
NĒ STIKLAM NĒ IEROČIEM
Absolūti.
Samanta ir bijusī balto varas grupas biedre.
Mēs atradām kopīgu valodu, un tagad viņa ir mana draudzene,
es esmu viņas mentore.
Jūtos pagodināta,
ka viņa man uzticas, ka var izrunāties un dalīties ar mani.
BROUDRIVERAS PRIEKŠPOSTENIS
Skaisti.
Esam redzējušas gārņus. Kādus vēl putnus?
Tur ir bruņurupucis.
Jā. Re, kur ir.
Tu izmanto upi, lai izvilktu cilvēkus no balto pārākuma,
neonacisma un fašisma kustības, kā tas sākās?
Katram, kurš cenšas atmest kādu netikumu,
vajag kaut ko pozitīvu, ar ko to aizvietot.
Biedējošākais, īpaši tagad,
ir risks, ka bērni var kļūt par vardarbības vai ideoloģijas upuri.
Un tas ir ļauni.
Daudzi jūtas izolēti un vientuļi,
ka iespēja būt kopā ar cilvēkiem, būt dabā un saprast,
ka mēs esam daļa no kaut kā lielāka.
Jā, tas ir ļoti svarīgi.
Nu, priekā!
-Par veiksmīgu peldējumu pa upi! -Priekā!
Tiešām priekā. Bez jokiem.
Kopā ar tevi bija jautri.
Sema, pastāstīsi mazliet,
kā tu sapinies ar Unite the Right?
Es satikos ar kādu puisi, un tikko biju pārdzīvojusi
smagu triecienu. Un es vienkārši…
Jutos salauzta un vientuļa, zaudējusi pašvērtību.
Un es satiku cilvēku, kurš…
Gribēju, lai kāds pasaka, kas esmu, jo pati to nepratu.
Šis cilvēks bija saistījies ar vardarbīgiem galēji labējiem.
Viņš sāka iedvest man šīs idejas,
un man tik izmisīgi gribējās viņa atzinību un apstiprinājumu,
ka es vienkārši visur sekoju viņam.
Un, kā zināms, galēji labējo retorika ir…
-Tā ir meistarīga. -Viņi prot labi iestāstīt.
Tieši to man vajadzēja.
Kādu, kurš pasaka, ka esmu īpaša.
Es pati nepratu sev to pierādīt.
Vesela kustība man teica: "Pietiek ar to, ka esi piedzimusi.
Tev nekas vairāk nav jādara."
Es labāk izvēlējos to, nekā pieņemt savu viduvējību
un censties kļūt labākai.
Bet pēc Unite the Right mītiņa
un Heteres Heieres slepkavības man atvērās acis.
Tas visu mainīja. Tas…
Jā. Ziniet,
man bija iespēja apsēsties un aprunāties ar Heteres mammu Sūzenu.
Dzirdot, ka tas pārlauza tavu domāšanu,
redzams, ka saiknei, lai cik dīvaina un traģiska tā būtu…
-Jā. -…tomēr var būt reāls iespaids, vai ne?
Es sāku pievērst uzmanību saukļiem, pievērst uzmanību līderiem,
liekulībai un dīvainajai nesakritībai starp realitāti
un to, ko viņi uzskata par ideālu.
Es tās uztvēru kā vardarbīgas attiecības.
Man vajadzēja slapstīties. Vajadzēja melot.
Vienubrīd pat atceros, ka zvanīju mammai
un teicu: "Mammu, mēs varbūt nerunāsim pāris mēnešus.
Varbūt mēs nekad vairs nerunāsim. Bet tev jātic,
ka tiešām cenšos rīkoties pareizi."
Tu domāji, ka tevi varētu nogalināt?
Viņi tā teica.
Vissāpīgāk ir skatīties spogulī
un saprast, ka tāda es esmu.
Esmu dziļi pārliecināta, ka mēs dzīvojam traumatisku pārdzīvojumu pandēmijā.
Mēs dzīvojam neticami vardarbīgā valstī.
Ņemot vērā, kā daudzi tiek audzināti. Iebiedēšana. Rasisms.
Es zināju, ka 14 gadu vecumā mani seksuāli izmantoja,
bet es to vispār neizanalizēju.
Viens, ko esmu sapratusi,
par traumatisku pārdzīvojumu kaitējumu, -
pēc tiem mēs uztveram pasauli kā pēc būtības bīstamu
un draudīgu vietu.
Tāpēc, ja parādās kāds,
kurš piedāvā pieņemamu izskaidrojumu, kāpēc pasaule
pastāvīgi šķiet bīstama un draudīga,
ziniet, tas ir neticami vilinoši.
Es necenšos mainīt jūsu politiskos uzskatus.
Es tikai gribu palīdzēt sekmīgāk attīstīties,
atteikties no citu dehumanizācijas, neķerties pie vardarbības,
lai izteiktu to, kas notiek
un no kā jūs baidāties.
Man tas ir mērķis.
Tu esi optimiste?
Miljoniem, miljardiem dolāru tiek tērēti, lai izmantotu mūsu bailes
un atturētu mūs no cerībām.
Tāpēc, ka bezcerīgie
faktiski ir viegli manipulējami un kontrolējami.
Bet cerību pilnie ir stipri.
Cerību pilnie var gāzt kalnus,
jo viņi tic, ka kalnus var apgāzt.
Un mums Amerikā noteikti ir kalni, kurus vajadzētu apgāzt.
Tāpēc es jūtu pienākumu pret cerību.
Cik daudz, teiksim tā, dūšīguma jums abām vajadzēja,
lai atrastu izeju, ir patiesi iedvesmojošs.
Es tiešām ticu - jo vairāk cilvēku iepazīsies ar jums, uzklausīs jūs,
jo pozitīvāku ietekmi jūs atstāsiet.
NESEN SEMAS LIECĪBA
PRET UNITE THE RIGHT RĪKOTĀJIEM
PALĪDZĒJA PIESPRIEST CIETUŠAJIEM KOMPENSĀCIJU 25 MILJ. $ APMĒRĀ.
Kā izplesti spārni. Kā jauna nodaļa, it kā…
KIMA DĪKINSA TETOVĒTĀJA
Man ļoti patīk.
Mums var būt nopietnas sarunas, varam pieņemt likumus, bet galu galā
visu nosaka personīgās attiecības -
vai cilvēks uzticas pietiekami, lai izpirktu vainu un sāktu jaunu dzīvi.
-Mums vajag abus. -Vajag abus.
Satiktās sievietes vieš cerības.
Sievietes, kas risina smagas problēmas, bet pašas ir cerību pilnas,
citādi viņas nevarētu diendienā celties, uzstāties, iestāties
un mainīt pasauli tā, kā viņas to dara.
-Pārlaidīsim pāri… -Labi, forši.
Sveika, Šenona!
Sveika!
Zvanu, lai pateiktu, ka ļoti lepojos.
-Es tevi no sirds atbalstu! -Labi, esat gatava?
Oho! Skaisti.
Man vairs nav balto pārākuma tetovējuma.
-Jā! -Jā. Tas ir pazudis.
Man ļoti patīk.
Reizēm šādi stāsti neizlaužas cauri visam negatīvismam,
cinismam, pesimismam.
Tai jābūt kā atbildībai - nezaudēt cerību.
-Pareizi. -Ja viņas spēj cerēt,
vai es drīkstu būt tik augstprātīga un necerēt?
Pareizi.
PIEMINOT LEITNANTU RIČARDU KOLINSU III, 23,
UN HETERI HEIERI, 32
Tulkojusi Dace Andžāne