„BROAD RIVER OUTPOST“ TIK SU REGISTRACIJA
Gerai. Mes lipsim į šias baidares?
Plauksim pasroviui. Sveiki.
Sveiki. Labas, aš Šenon.
- Labai džiugu susipažinti, Šenon. - Ir man.
Kaip nuostabu, kad tai darote.
- Semė? - Sveiki, taip. Malonu.
- Kaip puiku susipažinti. - Malonu susipažinti.
Garnys.
Taip. Matau jį. Kaip gerai užsimaskuoja.
Tai čia jūsų viena mėgstamiausių vietų?
Kai pasaulyje visko per daug,
man labiausiai patinka plukdyti žmones upe.
Na, tik pabūkim tyliai prie vandens, pastebėkim paukščius.
Net kai aplink dedasi baisūs dalykai…
- Tai jau tikrai. - …vis dar turime šitai.
Man patinka ta gėlė.
Ačiū. Jei įsisegi didžiulę gėlę,
- turi atitinkamai elgtis. - Išties kelia šypseną…
Būdas apsimesti pasitikinčia savimi.
Būtent.
Nemaža srovė, tiesa?
Šenon, jūsų tatuiruotė ką nors reiškia?
Taip. Tai baltųjų galios tatuiruotė, kurios neužmaskavau.
Tai keltiškas kryžius.
Jis tapo reikšmingas baltųjų galios bendruomenėje,
nes Vokietijoje negalima nešioti svastikų.
Ilgą laiką nenorėjau
jos uždengti, nes nuo praeities nepabėgsi.
Bet prieš dvejus metus buvau „Unite the Right 2“.
Vilkėjau marškinėlius su užrašu „Buvusi neonacė, užduokit klausimą“.
Kalbėjau su tokiais juodųjų aktyvistais
ir pasakiau, kodėl neuždengiau ir panašiai.
O ji sako: „Aha, na, šiaip tai vis tiek gali kenkti.“
Tad dabar išties noriu
uždengt ją tikro dydžio pilkuoju garniu.
- Vis dar taupausi tam. - Aha.
Turiu aštuonis vaikus. Maistas ar tatuiruotė? Renkuosi maistą.
Auginate aštuonis vaikus ir dirbate čia.
Jetau, smarki tikrąja to žodžio prasme.
Aha.
Lengviausia paaiškinti, ką darau, tiesiog pasakant, kad kovoju su tikrais naciais
ir padedu tikriems naciams daugiau nebebūti naciais.
Einu į neapykantos pusryčius, kur smarkios moterys doroja neapykantą.
Kovosiu prieš tave pasitikėjimu savimi. Kovosiu tik savo gyvenimu.
SMARKIOS MOTERYS NEPRIIMA NEAPYKANTOS
Taigi kažkas sudėliojo skirtingų spalvų „Keurig“ kavos aparatus
su įvairiais mano kostiumėliais.
- Aišku. - Tad yra labai dailiai oranžinis.
Yra ir geltonas.
Kažkokios burgundiškos spalvos.
Dar visa eilė. Pažiūrėk.
Raudonas, žalias. Rausvas.
Rausvasis netgi praviras, nes tu išsižiojusi.
- Vertinu atidumą detalėms. - Taip.
- Smagiai pasijuokiau iš to. - Ką gi.
Niekad nesupratau, kuo užkliuvo mano dantys.
„Čelsei Klinton priklauso dviejų ilgiausių priekinių dantų rekordas,
jo niekas niekada nepagerins.“
„Baisi. Bjauri.“
„Bjaurus Skorpionas“?
Arba „Norėčiau, kad mirtum.
Jei tavo motina palaikytų abortus, būtų tavęs negimdžius.“
Kai kalbame su žmonėmis, kurie nepriima neapykantos,
pasipriešina neapykantai…
Turėjome patys kovoti
ir, deja, tu susidūrei su tuo didžiąją gyvenimo dalį,
nes, žinai, tokia tavo patirtis.
Nelabai pamenu laiko, kai nepastebėdavau neapykantos,
to tarsi smurtą menančio šešėlio, supančio mūsų šeimą.
Šioje laidoje moterys įspūdingos tuo,
kaip jos atsikratė savo neapykantos, apmaudo
ar šališkumo tam, kad išsilaisvintų.
VAŠINGTONAS
Kartu su trimis labai smarkiomis moterimis einame
į mano velionės motinos mėgstamiausią restoraną, „Cactus Cantina“.
Ėjome pusryčiauti su Džimele Hil.
- Sveiki! Malonu susipažinti. - Ir man malonu.
- Apsikabinsime ar… - Tikrai apsikabinsim.
- Gerai. - Be abejo.
Su Negin Farsad.
- Labas. Malonu… - Kaip gyvenat?
- Ir Šenon Vots. - Kaip malonu pasimatyti.
Taigi ėjau į neapykantos pusryčius.
Iš esmės ten smarkios moterys pusryčiams doroja neapykantą
kartu su čimičiangomis ir „Margaritomis“.
Na, aš dažnai vaikščiodavau į šį restoraną
kartu su močiute ir vaikinu, kuris dabar mano vyras.
Buvau jų vairuotoja.
Būdavo net ne vienas gėrimo ąsotis.
- Panašu, jie mokėjo gerti. - Taip, mokėjo. Ačiū.
Na, negaliu nė atsidėkoti, kad susirinkote čia.
Esmė - smarkios moterys, nepriimančios neapykantos
ir jai pasipriešinančios.
Sugebančios ją atstumti, atsispirti jai,
o taip pat pakilti virš jos.
Kiekviena jūsų tikrai gavote gerą dozę neapykantos dėl to, ką darote,
kas esate, už ką kovojate ir apie ką kalbate.
Norit, kad perskaityčiau? Pusė laiškų labai nepadorūs.
„Mamos reikalauja ko? Penio?“
ŠENON VOTS „MOMS DEMAND ACTION“
„Dieve, jos šūdinas balsas užknisa.
Ausys vemia nuo to šūdo.“
NEGIN FARSAD KOMIKĖ
DŽIMELĖ HIL ŽURNALISTĖ
„Džimelė Hil skamba.
Kokį rasistinį mėšlą ji pasakė šiandien?“
„Vyno entuziastės priemiesčių gyventojos, maukiančios dienos šviesoje.“
Skamba smagiai.
Šenon, jūs iš tikrųjų rizikavote
kovodama su ginklų lobistais ir apskritai NŠA.
Galite truputį papasakoti, kaip viskas prasidėjo?
Lanksčiau skalbinius.
Pamačiau karštas naujienas apie šaudynes
Niutauno pradinėje mokykloje Konektikute.
Kai pranešė, kad buvo išžudyta 20 vaikų ir šeši mokytojai,
labai supykau.
Iškart po to mes, nepažįstamieji iš visos šalies,
susibūrėme per feisbuką.
MAMOS REIKALAUJA VEIKSMŲ DĖL GINKLŲ AMERIKOJE
Suvokėme, kad turime kovoti akis į akį su ginklų lobistais.
Turėjome būti kiekviename ginklų svarstyme.
Štai mes čia po beveik devynerių metų ir mes laimime.
NŠA nusprendė imtis manęs.
Jie ėmė dalintis vaizdais, kuriuose rodoma, kad tryniau komentarus.
Tuomet išjungiau komentarus,
o jie pradėjo dalintis nuotraukomis apie tai.
Čia NŠA. Jie šitaip leidžia savo laiką.
O man tai tiesiog rodo, kad neišeinu jiems iš galvos.
Man labiausiai patinka, kad ginklų ekstremistus baisiai pykdo tai,
jog mūsų savanoriai per ginklų įstatymų svarstymus ėmė megzti.
Tie svarstymai…
kartais trunka nuo maždaug 8.00 ryto iki vidurnakčio.
- Taip. - Taip?
Tad tai beprotiškai įsiutina ginklų ekstremistus.
Na, tie įrašai tviteryje „Tos kalės mezga“.
„Mezgam šalikus, pone.“ Kas…
Būtų puiki tinklalaidė. „Tos kalės mezga.“
Tai silpnoji Amerikos vieta, apie kurios egzistavimą nežinojau.
Sulaukiau e. pranešimų, skambučių, laiškų,
žmonės pravažiuodavo šalia mano namo, norėjo, kad mirčiau.
Grasino seksualine prievarta man arba nužudyti ar užpulti mano vaikus.
Pamenu dieną Merilande, kai „Moms Demand Action“ savanoriai
atėjo į valstijos rūmus remti įstatymo nuginkluoti artimos aplinkos smurtautojus,
o didžiulė grupė ginklų ekstremistų susirinko jiems priešintis.
Mus supo daugiausia vyrai,
kurie atvirai nešiojosi pusiau automatinius ginklus.
O vargeli.
O mes tik pradėjome pokalbį.
Mes tik nenorim duot ginklų
tiems, kas galbūt žudytų moteris.
Tiems, kas teisti smurtautojai.
Jie negalėjo nesutikti ir išties pasišalino.
Tada jau jie „Gerai, kas gali dėl to ginčytis?“
Jie norėjo mus įbauginti, nutildyti.
TIKRINKITE ASMENIS DABAR!
Galėjome pasiduoti arba statyti daugiau.
Tad pastatėme daugiau.
MAMOS REIKALAUJA VEIKSMŲ DĖL GINKLŲ AMERIKOJE
Mano motina tikrai buvo žmogus,
suteikęs man atsparumo ir stiprybės pasipriešinti užgauliotojams.
Buvau naujokė, prie manęs kibo.
Mama siųsdavo mane lauk žaisti visą dieną.
Kaimynystės vaikai
nedavė man ramybės, pargriaudavo mane.
Pareidavau verkdama, o mama stovėdavo prie durų.
Sakydavo „Negali eiti vidun, čia nėra vietos bailiams.
Turi eiti į lauką.
ir sugalvoti, kaip sutarti su tais vaikais.“
Tad ir ėjau į lauką. O ji tokia buvo visą mano gyvenimą.
Žinai, „Visus gyvenime parbloškia.
Svarbu tai, ar vėl atsistoji.“
Nuolat tai sakydavo.
„Gyvenimas - ne tai, kas tau nutinka,
o tai, ką darai kažkam nutikus.“
Būtent.
Niekam neleisk apibūdinti tavęs. Tu save apibūdini.
LOS ANDŽELAS
Šiuos žodžius puikiai įkūnija
Megan Ty Stalion.
Kokia aš laiminga.
Ji gyvena savo gyvenimą savaip.
Bet išsiųsiu jiems. Čia geriausia visų laikų nuotrauka.
Ar repuodama, ar grįždama į universitetą
įgyti sveikatos priežiūros administravimo bakalauro laipsnio.
Jis sako „Taip, duok man“.
„Aišku, kad susibūrėt aplink mane.“
„Pažvelkit, aš For.“
FOR
Ji įrodo, ką gali menininkės, kai nebijo.
Aš laukinė Klasiška, elitinė, dramatiška, aha
Įžūli, įnoringa, bjauri, ei, ei, aha Kvailai elgiuos, kas yra?
Jos tikrai nepalenkia gaunama neapykanta,
kurios, deja, jai kliūna daug.
Ji tai naudoja kaip įkvėpimą kūrybai,
manau, priešingai, nei atrodo, tai suteikia jai daug jėgų.
- Aha, ji neatsiprašinėja. - Neatsiprašinėja.
Kvailai elgiuos, kas yra?
Kas yra? Kas yra? Kas yra?
COVID metu tikrai buvau kūrybinga.
Grįžau tapyti. Tai mane ramina.
Bandžiau visiems įtikti ir visus padaryti laimingus.
Jaučiausi, tarsi ėmiau netekti savęs.
Tad turėjau prisiminti, kas esu,
ir imti daugiau laiko leisti viena,
kad grįžčiau į save
ir išsiaiškinčiau, kas daro laimingą mane.
Būdama vaikas dievinau dailę.
Prastai piešiau.
Tėvai ateidavo į kokią meno parodėlę,
o mokytojai nuolat sakydavo
„Labai džiaugiamės Čelse. Jos darbo vieta labai tvarkinga.“
Taip. „Ji tokia tvarkinga.“
Arba „Ji labai punktuali“.
- „Kas jau kas, bet ji nevėluoja.“ - „Nevėluoja.“
- Gerai. - Aha.
Čelsė domisi repu. Nuo tada, kai buvo maža mergaitė.
Bet aš lyg ir sužinojau apie jus per Kardi Bi „WAP“.
„WAP“ KARDI BI - MEGAN TY STALION
Visada norėjau įrašyti dainą su Kardi.
Kai tik ji atsiuntė man savo dainą, persiunčiau ją atgal kitą dieną.
Buvo labai smagu.
Nes vyrai visada atrodo užtikrinti tuo, ką sako.
Ir jiems nesunku kalbėti apie erotiką ir tai,
kaip užsiims seksu su tavimi.
Tad galvojau „Na…
Aš taip galiu. Ir iš moters lūpų tai skambės nerealiai.“
Šaunu matyti moteris tokias nuožmias.
Tai mano gyvenimo misija -
pasirūpinti, kad visada būčiau savimi be atsiprašymų.
Nesvarbu, ką kiti sakys ar kaip elgsis šalia manęs,
niekada nenorėčiau pakeisti to, ką apie save manau.
Jei pažinotumėt mane, žinotumėt, kad visada tokia buvau.
O dabar yra taip, kad daugybė žmonių stebi.
Bet ar jus nustebino priešiška konservatyviųjų reakcija?
Mane nustebino tai, kad šiame amžiuje,
kai turi tiek daug pasirinkimo, į ką žiūrėt ir ko klausyt,
tu pirma nori kritikuoti ir kalbėti apie tai,
kas tau nepatinka.
Kaip jūsų vaizdo klipe,
kur vyras, atrodantis kaip kažkoks išrinktas valdininkas…
- Aha. - …žiūri per savo kompiuterį.
- Taip. - Aha.
Kvailos regresyvios kekšės.
Jūs, vyrai, lendantys į internetą užsipulti Megan Ty Stalion muzikos,
turite daug ko pasakyt apie tai, kas, anot jūsų, nedaro įspūdžio
ir jums nepatinka.
Manote, kad tai pasibaisėtina, bet įsiminėte visus žodžius.
Teisingai. Jie nagrinėja žodžius, mano gyvenimą.
Leiskit parodyt jums kai ką, ką gal išties norit pamatyt.
Tad aš sakau „Gerai. Bum. Prašom.“
Pamenu kales Smagiai man plojančias
Dabar man aiškina Tos pačios kalės, pyksta ant manęs
Tarsi jos važiuoja Ir bando mane aplenkti
Žiūri, kaip varau Vis dar bando mane nutempt
Manau jiems paslapčia tai patinka.
Ir aš taip manau.
Aha. Manau, jie - didžioji dalis peržiūrų.
Kokius beprotiškiausius dalykus apie jus yra pasakę žmonės?
- Žmonės kalba daug beprotiškų dalykų. - Taip, tiesa.
Pasistengsiu kalbėti kaip galima padoriau.
Kažkada skaičiau, kad iš tikro nestudijuoju, o tik noriu gaut pagarbos.
Aš tokia „Gerai“.
- Žmonės tiesiog prigalvoja šūdų. - Beprotiška, kaip…
- Išgalvoja nesąmonių. - Ir tuo tiki.
- Ginčysis iki nukritimo… - O Dievuli.
…kad tai tiesa.
Mudu su vyru susituokėme prieš susituokdami.
- Aš tuokiuos kas savaitę. - Jūs ištekėjusi?
- Aha. - Nuolat ištekėjus.
Dar ir išsiskyriau. Tai jų…
- Nežinojau. - Aha, aš irgi.
O kai atsakai ką nors, tai „Oi, turėtum nereaguoti.
Turėtum būt tokia.“ O aš sakau „Mergyt, aš irgi žmogus“.
Žinot ką? Man iš tiesų tikrai nerūpi.
Turbūt galėjot pasakyt man bjauriausių žodžių
ir lyg niekur nieko tęst savo dieną.
Valgyt savo sumuštinius, eit į darbą. Leist laiką su šeima.
Pamiršt, kad tai pasakėt. O aš nešiosiuos tai su savimi visą dieną.
Tad aš pamaniau, gerai, tikrai negaliu taip savęs apkraut.
Ar bandėt mažinti internete praleidžiamą laiką?
- Dariau pertrauką nuo socialinių tinklų. - Jūs protinga.
Aha. Labai norėjau dirbti prie naujos muzikos,
tikrai ką nors sukurti ir susikaupti.
Nes kai įsileidi per daug pašalinio triukšmo,
tai tarsi stabdo tave nuo tavo pagrindinio tikslo.
Atrodė, kad taip ir nutiko.
KARDI BI IR MEGAN TY STALION
KĄ TIK PASTŪMĖ MOTERŲ LYTĮ 100 METŲ ATGAL
SU SAVO ŠLYKŠČIA IR ŽEMA DAINA „WAP“
Matote daug moteris puolančių žmonių, taip?
O tada tarsi pirmas dalykas jų galvoje
„Prisijunkim prie bandos. Aš ir taip girdėjau. Ir aš tą žinau.
Negalvokim, kaip dabar tai privers jas jaustis.
Žiūrėk, jai psichika pakriko.“ Suprantat, ką sakau?
Gi tiek priverčiat mane iškęst, o kai pradedu reaguot,
tai jau man pavažiavo, psichika pakriko.
- Bet visada ta pati strategija. - Taip.
Bet tuomet turėjau tiesiog suprasti,
kad taip būna, kai esi galinga moteris.
Kai neparodai silpnumo, jie bando išsiaiškinti,
- „kas ją priveiks“. - Jie nori palaužti.
Kaip jūs pulsit mane, taip aš pulsiu atgal. Aš būsiu…
Bet pulsiu savo pasitikėjimu.
Pulsiu gyvendama savo gyvenimą.
Gal vieną dieną pavargsit, nežinau.
- Bet manęs nepalaušit. - Aha.
Kertu, kad greičiau pavargsit nei aš.
Tai…
Tiesa.
Pas tave audringa naktis.
Pažiūrėkit į jos audringą naktį.
Kokia jūs tvarkinga.
O Dieve. Kaip čirškia.
Garai veidui.
Išties neįtikėtina.
Humoras gali būti galingas vaistas,
net kai susiduriame su išankstiniu nusistatymu.
Negin, jūs aktyvistė ir komikė. Papasakokite truputį apie save.
Norėjau dirbti viešajame sektoriuje,
pakeisti pasaulį į gera ir panašiai.
Bet komikės darbas per stipriai traukė.
Tad tam tikrą akimirką nusprendžiau visiškai pasinerti
į komikės darbą.
Ką sakė tėvai?
Na, mano imigrantams tėvams labai patiko.
Pamenu, jaučiau,
jog tėvai manimi nusivylę,
nes nugirdau mamą sakant vienai draugei
„Aš nusivylus Negin“. Suprantat?
Toks humoras kaip mano skatina „Islamo valstybę“?
„Dabar ISIS ruošiasi išžudyti visą tavo šeimą
ir prišikti tau į kaklą,
kai nupjaus tavo galvą buku peiliu.“
Kviečiu į humoro pasirodymą.
Jis vadinasi „Musulmonai ateina“.
Scenoje bus krūva musulmonų, bet jie juokingi.
Baisiausias grasinimas mirtimi buvo, tiesą sakant, mano tėvams namų telefonu.
Jie sakė „Nužudysim jūsų dukrą.
Visus nužudysim, jei ji toliau darys tai, ką daro.“
Vėlgi priminsiu, aš sakau juokelius.
Taigi vienas mano filmų vadinasi „Musulmonai ateina“,
kai kurie žmonės mano, kad tai
tarsi paskaita įspėjanti apie musulmonų apokalipsę ar panašiai.
Surinkom krūvą musulmonų-amerikiečių komikų,
žinoma, be smurto ir leidomės keliaut
į Alabamą, Misisipę ir Arizoną.
- O Arizona ne… - Taip.
Vietos, kur dievina musulmoniukus.
Pastatėme tokias „Paklausk musulmono“ būdeles
vidury miesto aikščių,
taip pat viliojom žmones saldainiais ir panašiai.
Tikra musulmonė čia atsakys į jūsų klausimus.
Įdomu tai, kad jei prieisi prie žmogaus
- su meile ir tu… - Ir humoru.
Ir humoru, ir sukursi jaukią aplinką,
žmonės bus labiau linkę klausinėti.
- Tad sulaukiau klausimų kaip… - „Na, ką manot dėl rugsėjo 11-osios?“
Kas kai kuriems žmonėms būtų tiesiog pyktį keliantis klausimas.
Tiesa? Bet aš galvojau
„Žinot ką? Aš Džordžijos gilumoje, ar kaip ten.
O jie gal niekad nėra sutikę musulmono.“ Suprantat?
- Nėra arba nežino, kad yra sutikę. - Arba nežino.
Mes vaikštome tarp jūsų.
Ir negirdėjo, kad musulmonai pasmerkė rugsėjo 11-osios įvykius.
Aš papasakosiu.
Leiskit man juos supažindint su mano pasauliu ir gal mes pasijuoksim.
Leisti tam, kas truputį jukteli, juktelti kitoje situacijoje,
o paskui juktelti dar ir dar.
Tie juktelėjimai susidės ir virs socialiniu pokyčiu.
Teisingai.
Visada atsakau „Apgailestauju, kad nepatinku jums.
Tikiuosi, rasite patinkantį komiką.“
Žinote, „Geros dienos. Besišypsantis veidelis.“
Kai jie negatyvūs, atsakom su šypsniukais.
„ContraPoints“.
Internetinė laida, kur kalbam apie kultus, liūdesį, fašizmą, seksualinį nukrypimą.
IŠTRAUKOS IŠ „CONTRAPOINTS“ (1,54 MLN. PRENUMERATORIŲ)
„Gal galim pagaliu sutart,
kad „ContraPoints“ vieta šiukšliadėžėje?“
Aš čia, branguti.
„Natali Vin toks baisus žmogus, o Dieve.“
„Po velnių, taip nekenčiu „ContraPoints“, kad net neįtikėtina.“
„ContraPoints“ laida - tikra klaida.“
Va šitas tai geras.
Jei trypsit mane, tai bent juokingai.
Labai nekantrauju susipažinti su Natali, „ContraPoints“.
Internete lengvai gali plisti
neapykanta ir dezinformacija,
bet savo begaline empatija ir filosofijos magistru
ji padėjo žmonėms sudvejoti savo kraštutiniais įsitikinimais.
Žmonės, kuo jūs mane laikote?
Aš socialiai atsakinga kūrėja jutube,
ne transseksualus Gandis.
Pasitelkdama kostiumus, akcentus ir teatro rekvizitus,
perteikia savo mintis.
- Manau, tai svarbu… - Aha.
…nes ne visus paveikia logiški argumentai.
Kartais tenka išbandyti kitokius būdus,
kad atvertum žmonėms akis, ausis ir širdis.
BALTIMORĖ
- Sveika, brangioji. - Sveiki. Labas.
- Ačiū, kad priėmėt. - Apsikabinsim?
- Žinoma. Taip. - Gerai. Mėgstu apsikabinėt.
Kiek laiko gyvenat šiuose nuostabiuose namuose?
Nuo rugsėjo.
Įžengusi ir pamačiusi šiuos laiptus pamaniau
„Noriu į juos nukreiptos kameros“.
Dairausi ir matau nuostabius drabužius ir galvos dangalus.
Reikia sugriebti žmonių dėmesį ir jį išlaikyti.
Ypač jutube tu konkuruoji su kačių vaizdeliais ir…
- Mamai patinka kačių klipai. - O kam nepatinka.
Ar žmonės rašo jums prašydami ko nors konkrečiai,
nes mano, kad tai itin paveiks
jų artimą žmogų?
Žmonės dažnai mini savo brolį ar mamą,
„Juos atima Aleksas Džounsas, juos atima „QAnon“.
Dabar „QAnon“ tiki 15 % amerikiečių.
Užjaučiu tuos žmones. Tai kaip pilietinis karas.
Na, tai griauna šeimas.
Tai ką darome dėl tos neapykantos?
Ar įmanoma perkalbėti žmones, kai jie mąsto būdami įpykę?
Manau, įmanoma. Galvoju,
kad negalima to padaryti tiesiogiai racionaliu argumentu.
Įsivaizduokim, kas nors neapkenčia socialiai atskirtos grupės.
Tai abstraktu.
Bet susipažinęs su tais žmonėmis matai,
kad jie visiškai malonūs, mandagūs ir įžvalgūs.
Tai tarsi kognityvinis disonansas
dėl to, kas yra translytis asmuo.
Tada atsisėdi priešais juos
ir matai „Oi, na, tu žmogus.
Galiu su tavimi visiškai normaliai bendrauti.“
Kai žiūrime jutubo vaizdo įrašą,
matome žmogų, kalbantį kamerai.
Tarsi jis tiesiogiai kalba mums.
- Jaučiasi artumas. - Taip.
Tai vadinama „vienpusiais santykiais“.
Žmonėms atrodo, kad pažįsta tave,
tad gali pasinaudoti ryšiu su kuo nors,
kad padėtum jiems atsiverti.
Labai gudri strategija.
- Sudėtinga įgyvendinti, bet gudri. - Sudėtinga.
Perspektyva „nusigręžti“
suteikia galios tiems, kurie jos neturi,
ir įvykdo teisingumą žinomiems smurtautojams.
Tai tarsi 21-ojo amžiaus giljotina.
Taip pat kaip giljotina
tai gali tapti sadistiška pramoga.
Teisingai pastebėjote, kai pasakėte, kad tai iš
„gerai, kažkas padarė kvailystę arba suklydo“
virto į „kvailas, blogas žmogus, kuris dabar atstumtas“.
Nors atsakingumas yra gerai.
Atsakingumas gerai,
bet nusigręžti nuo žmonių dėl to, kas jie tokie - negerai.
Ar nuspręsti, kad jų poelgis yra jų visa asmenybė.
Teisingai.
Kad kažką visiškai atspindi vienas jų poelgis.
Bet vis tiek manau, kad atsakingumas labai svarbus.
Tarkim, kad norim atsakomybės, bet ką tai reiškia?
Kai nėra tinkamo proceso,
gauni bandą, užsimaskavusią atpildu,
ji atstumia, gėdina, priekabiauja.
Dabar matau to daromą žalą.
Regis, žmonės suartėja su empatišku tonu,
kurį naudoju vaizdo įrašuose.
Jie nesijaučia smerkiami.
Niekad nenoriu priversti kitų galvot
„Tu siaubingas žmogus. Kodėl tu toks?“
Nes kam? Ką gero tai duos?
Kad panaudotum savo platformą neapykantai demaskuoti, reikia drąsos.
Taip gali tapti pažeidžiamas gan žiauriai kritikai.
Kai pasipriešini neapykantai, įdomu tai,
kad, jei darai tai viešoje erdvėje,
dažnai gauni daugiau dėmesio, nei galėjai tikėtis.
Džimele, turbūt nieko apie tai nežinote?
Kai viešai pasipriešinat neapykantai,
- gaunat daugiau dėmesio? - Nežinau,
kaip jums, bet aš gaunu tik meilės laiškus.
Žinom, kaip jums gera buvo pastaruosius porą metų.
Seniai gėriuosi Džimele Hil
kaip sporto žurnaliste.
Kurį laiką ji buvo geriausiai žinoma kaip reporterė,
kuri tik sakė tiesą.
Turiu šį garsų darbą ir tviteryje atrašiau
kai kam, kas bandė pateisinti Donaldo Trampo elgesį.
Buvo kelios savaitės po baltųjų sambūrio Šarlotsvilyje,
tad žinom, ką jis į tai atsakė. Ir…
- „Labai geri žmonės.“ - „Abiejose pusėse.“
Džimelė Hil tviteryje rašo „Donaldas Trampas - baltųjų pranašumo
šalininkas, kuris supa save tokiais pačiais šalininkais“.
Nė nemaniau, kad sakiau ką nors kontroversiško.
Tiesiog maniau, kad žmonės kaip ir žino tai. Ir staiga girdžiu,
jog Baltieji rūmai nori, kad mane atleistų.
Juodaodė, dirbanti gerai žinomą darbą -
visa tai buvo tobulas kokteilis nesąmonėms.
Gavau daug grasinimų mirtimi.
Net viską iškentėjusi džiaugiuosi, kad tai nutiko.
Ir tai padėjo man dabar atsidurti geresnėje vietoje,
kur mano balsas dar stipresnis ir aš dabar dar mažiau
atsiprašinėju nei kada anksčiau.
Ypač dabar, kai nebesu ESPN, mano metodai kitokie.
Dabar aš aršiai puolu žmones. Nes čia…
Negadinsi man dienos savo neišprusimu.
Ir aš neturiu laiko visiems.
Bet kartais, kai turiu laiko, tai turiu.
Ir visada juokauju,
blogiausia susidurt su manim socialiniuose tinkluose,
kai man pina plaukus, nes tai šešių valandų procesas.
Tik sėdžiu kėdėje pasiruošusi „Sakyk ką nors“.
- Aš pasiruošus! - Girdi? Pasiruošus.
„Šiandien gausit.“
„Džimelę Hil atleido ESPN,
ji nepaliks mūsų ramybėje su tom savo bjauriom minikasytėm.“
Beje, jos vadinamos „individuals“. Išmokit terminus.
„Nusigręžk nuo Džimelės. Ji naudoja rasę dėl dėmesio ir neišmano apie sportą.“
Nesutinku dėl sporto dalies.
„Ačiū Dievui už dienas kaip ši, kad nebestebiu Džimelės Hil.“
Tai iš kur žinai, ką pasakiau?
Aš labai pripratau prie neapykantos.
Gaunu neapykantos laiškų nuo koledžo laikų.
Mane pirmąkart pavadino nigere, einant į Mičigano valstijos universitetą.
Taip? Ir, deja, kadangi kurį laiką
su tuo susidūriau, dabar esu labai atspari.
Ir labai nenoriu sakyti jaunesnėms moterims, kad tereikia
kaip ir priprasti prie to.
Pradėjau keisti tą žinutę.
Nenoriu, kad jos priprastų.
Aš padariau tokią klaidą.
Negalima liepti labiausiai nukentėjusiems dėl engimo
išspręsti tos problemos.
Man reikia pagalbos. Aišku? Visi turi savo vaidmenį.
Visiška tiesa.
Tik dėl to, kad pasirenkame atkreipti dėmesį
į tikras mūsų sąlygas, kuriomis gyvena žmonės, atrodantys kaip mes,
dėl to, jog norime kovoti, kad ši šalis išties taptų tokia,
kokia vaizduojasi gražiais žodžiais lankstinukuose.
Norime, kad Amerika būtų kaip įmanoma geresnė.
O tai, kad yra žmonių, kurie kartais verčiau
mus nužudytų, nei stengtųs, kad tai būtų įmanoma, labai liūdina.
Bet taip pat labai mane įkvepia siekti savo misijos.
VIRDŽINIJA
- O Dievuli. Tik pažiūrėkit. - Ar ne?
Gerai, Siuze, daug mums pridavėt.
Man patinka ši spalva. Mano…
Violetinė - vieno anūko mėgstamiausia spalva.
Tai buvo ir Heterės mėgstamiausia spalva.
Gerai, Siuzana.
Mergyt, man nerūpi, suprasi, ar ne.
Neįsivaizduoju sunkesnio dalyko, nei išgyventi vaiko netektį.
SIUZANA BROU HETERĖS HAJAR MAMA
DON KOLINS LTN. RIČARDO KOLINSO III MAMA
Siuzanos ir Don vaikus pasiglemžė neapykantos nusikaltimai,
abiem atvejais sąmoningos, tyčinės žmogžudystės.
Don atveju jos sūnus tapo auka, nes žmogus tiesiog jo nekentė
dėl jo odos spalvos.
Nuneriat kelias eiles ir pažiūrit, ką galit padaryt.
Siuzanos dukra žuvo, kai mašina įvažiavo į žmonių minią,
protestavusią prieš neonacius Šarlotsvilyje.
Per akį. Gerai.
Jiedvi kaip galėdamos bandė
kalbėti apie neapykantą.
Jos tikrai įrodė, kaip meilė yra stipresnė už neapykantą
net sunkiausiomis aplinkybėmis.
Atrodo, kad ir jūs vargstat.
Na, aš ir vargstu. Čia sunku, mergyt.
Tikrai!
Nuoširdžiai kalbant, ponios, tokiu greičiu neišmoksit nerti.
Ar nerdama galite kaip ir pabėgti nuo to, kas vyksta…
Taip mažėja kraujospūdis. Tad štai ką pasakysiu.
Kai nužudė Heterę, mano smegenyse tarsi sprogo bomba.
O aš visada buvau nepasotinama skaitytoja, nepasotinama mezgėja ir nėrėja.
Ir visa tai dingo iš mano gyvenimo iki 2020-ųjų.
Nuoširdžiai nė negaliu įsivaizduoti,
kaip judvi sugebėjote atsigauti po tokių įvykių.
Jaunuolis, kuriuo taip didžiavotės, buvo geriausias sūnus, kokio galėjot tikėtis.
Ir jį atėmė neapykantos kupinas žiaurus smurtas.
- Be jokios priežasties. - Be.
- O su Hetere tas pats. - Heterei.
Na, su Hetere bent jau buvo renginys, kuris pagreitino įvykį.
Vyras sakė, kad jam nepatiko ta minia
- ar tai, ką jie rėmė… - Jis taip sakė?
Pripažino kaltę dėl Heterės žmogžudystės, kad išvengtų mirties bausmės.
- Buvote teisme tą dieną? - O taip.
Nė dienos nepraleidau to teismo.
Ar pažiūrėjote į jį? Ar kada privertėt jį pažiūrėt į jus?
Ten buvo daug neonacių, dešiniųjų radikalų
ir visus juos nužiūrėjau.
- Ar kas nors iš jų sakė jums ką? - Nedrįso.
Judvi ryžotės kalbėti,
pasipriešinti tai neapykantai, kuri atėmė jūsų vaikų gyvybes.
Paaiškinkite, kaip sugebėjote tai padaryti, Siuzana.
Buvo dienų, kai nesugebėjau. Ilgų dienų, kai sėdėjau namie ir verkiau.
Bet žmonės prašė, kad pakalbėčiau jiems.
Atsakiau „Gerai“.
Ir tai kurį laiką kaip ir motyvavo mane.
Iš pradžių kalbėjau apie Heterę,
nes kai netenki mylimo žmogaus, nori apie jį kalbėti.
- Taip. - Aha.
Galiausiai ėmiau pastebėti,
kad rugpjūčio 12-ajai užklojau baltą šydą.
Tad atsitolinau nuo Heterės mirties ir sutelkiau dėmesį į jos priežastis,
kad esmė judėjimas „Black Lives Matter“,
remti juodųjų teises, remti visų teises.
Heterė turėjo metodą bendraudama su žmonėmis, iš tiesų
jį naudojo kalbėdama su jauna moterimi savo mirties dieną. Sakyti
„Na, sakykit, kodėl taip manote“
ir tada pabandyti švelniai diskutuoti.
Tad kai priešiški žmonės puolė mane feisbuke, sakiau jiems
„Na, kodėl taip manot? Kuo tai grindžiat?“
Kartais man pavykdavo pakeisti jų nuomonę.
Dažnai nepavykdavo, bet turiu tikėti, kad pasėju sėklą.
Ar asmeniškai pažįstate žmonių, kurie atsisakė gyvenimo su neapykanta?
Du jaunuoliai, kurie buvo baltųjų sambūryje,
paskambino man ir prašė atleidimo.
Atsakiau, kad ne mano atleidimo reikia prašyti.
Pasakiau, kad jie turi eiti kalbėtis į bendruomenes, kurioms pakenkė,
kad reikia atpirkti žalą, padarytą toms bendruomenėms.
Jie ne itin apsidžiaugė tais žodžiais.
Norėjo, kad aš atleisčiau nuodėmes, o jie toliau sau ramiai gyventų.
O aš pasakiau, kad ne taip paprasta. Kad čia reikia padirbėti.
PONIA BROU
Gavau bendruomenėje šią vietą, kurios neprašiau ir nenusipelniau.
- O kad nebūtų tekę gaut. - Taip.
Bet jei jau teko, išnaudosiu ją, kad įtraukčiau žmones ir kitas problemas.
Siuzana mano didvyrė. Ji sakė
„Kai tik turėsiu galimybę, pasirūpinsiu,
kad pasaulis sužinotų ir apie Ričardą“.
Argi ne gražu?
Tikra motiniška dvasia. Tikrai taip.
- O kaipgi negalėčiau? - Tikrai.
Mano sūnaus nusikaltimas, kad pasakė „ne“ žmogui, kuris atrodė kitaip nei jis.
Nes žudikas ką jam pasakė? Pasitraukti?
„Pasitrauk į kairę.“ O sūnus atsakė „Ne“.
Tada jis išsitraukė peilį ir dūrė į krūtinę.
Jis mirė vietoje.
Ar buvo teismas, jį nuteisė ir…
- Pagaliau. - Valstijos ar federalinis teismas?
Nepriėjo iki federalinio.
O kai neapykantos nusikaltimas buvo atmestas,
kitos pusės nariai iš tikrųjų plojo ir davė vienas kitam penkis.
Tiesiog nesuprantu, kaip tai galėjo nutikti toje byloje.
Neleiskite kitai motinai
jausti skausmo, kurį kasdien jaučiu aš.
Įsigalioja laikinas įstatymas dėl neapykantos nusikaltimų.
Pavadintas Leitenanto Ričardo Kolinso III vardu.
LTN. KOLINSO ĮSTATYMAS
Išties sveikinu jus, kad ėjote pirmyn, jūsų dėka Merilande pakeistas įstatymas,
kad daugiau nebekiltų abejonių dėl to, kas yra nusikaltimas iš neapykantos.
Visiškai. Niekas neaiškins, kas yra amerikietis.
Darėme viską, ką, anot „visuomenės“, turime daryti,
auginome vaikus.
O tada kas nors man sako
„Tu per prasta, nes turi melanino,
tau nedera čia stovėti“.
Kaip jūs drįstat?
Aš tiesiog labai dėkinga, kad judvi taip dirbate.
Kasdien tai pasirinkimas. Su niekuo neprivalote kalbėti.
Neprivalote vis dirbti taip, kaip dirbate.
Bet jūsų darbas suteikia man vilties.
Suteikia daug vilties.
Siuzana, sakai, kad turime pasirinkimą?
Ką dar čia veikčiau?
Mes, mamos, neprašėm šito.
Bet dabar, kai tai pasibeldė į mano duris,
turime būti tvirtos ir daryti, ką reikia.
Kai kalbuosi su Siuzana, ji mane supranta.
Dėl to ją myliu.
- Turiu vieną. - Taip, mažule! Žinojau, kad gali.
Žinojau, kad gali. Dar kartą.
Kai matėmės paskutinįkart, kalbėjom ilgiau nei įprastai.
Nuėjom prie mašinos ir ilgai apsikabinome.
Ir vis bučiavomės. Juokėmės ir pasakiau
„Juk nėra taip, kad niekad nebepasimatysime“.
- O niekad ir nebepamačiau jos. - O Dievuli.
Kai paskutinįkart kalbėjau su Ričardu,
jis pasakė, kad eina atšvęsti, nes jam…
Jam pavyko. Jis sakė „Mama, man pavyko“.
„Aš karininkas, pasaulis išgirs mano vardą.“
Nepamenu, ar seniau pastebėdavau tą dainą prieš jos mirtį, bet…
Kokia ta daina?
Apie tai, kaip nebūti užtikrintam, jog ne paskutinį kartą ką nors matai.
2020 M. NEAPYKANTOS NUSIKALTIMŲ SKAIČIUS BUVO DIDŽIAUSIAS
PER DAUGIAU NEI DEŠIMTMETĮ.
DAUGIAU NEI PUSĖ ŠIŲ NUSIKALTIMŲ ĮVYKDYTI IŠ RASISTINIŲ PASKATŲ.
DŽORDŽIJA
Pavyko!
Pavyko. Myliu tave. Pasilinksmink su Džine.
ŠENON FOLI MARTINEZ BUVUSI EKSTREMISTĖ, PERKALBĖTOJA
- Myliu tave. Iki! - Ir aš tave myliu.
Šenon jau dešimtmečius atsidavusi padeda žmonėms,
kurie priklauso neonacių, baltųjų pranašumo šalininkų organizacijoms,
pabėgti iš jų ir sunkiai dirbti siekiant atpirkti kaltes.
Tad tiesiog paskambink man.
Darau tai,
nes būdama tarp 15-os iki beveik 20-ies metų amžiaus
praleidau smurtaujančiame baltųjų pranašumo šalininkų judėjime.
Man labiausiai patinka kurti prevencinį planą,
kad žmonės nuo pat pradžių netaptų naciais.
JOKIO STIKLO JOKIŲ GINKLŲ
Na, tikrai.
Samanta buvusi baltųjų galios grupuotės narė.
Mes užmezgėme ryšį ir dabar ji mano draugė,
žmogus, kuriam patariu.
Man didelė garbė, kad ji
pasitiki manimi ir kalbasi apie tokius dalykus.
Gražu.
Tad matėme garnius. Ko dar čia yra?
Na, ten yra vėžlys.
O taip. Štai ten.
Kai pasinaudojai upe, kad išvestum žmones iš baltųjų šalininkų,
neonacizmo ir fašizmo judėjimų, nuo ko viskas prasidėjo?
Bet kam, kas bando atsikratyti blogo įpročio,
reikia ko nors pozityvaus, kuo jį pakeistų.
O dabar ypač baisu tai,
kad yra rizika, jog vaikai gali tapti arba ideologijos, arba smurto aukomis.
Tai klastinga problema.
Daug žmonių jaučiasi vieniši ir atskirti,
o pabuvę su kitais tiesiog gamtoje suvokia,
kad jie yra kažkas daugiau šiame pasauly.
Aha, tai labai svarbu.
Na, į sveikatą.
- Už sėkmingą plūduriavimą upe. - Į sveikatą.
Tikrai į sveikatą. Nejuokaujat.
Su jumis buvo labai smagu.
Seme, gal galėtumėte papasakoti,
kaip įsipainiojote į „Unite the Right“ sambūrį?
Susitikinėjau su kai kuo iškart po to,
kai patyriau psichologinę traumą. Aš tiesiog…
jaučiausi palūžusi ir vieniša, neturėjau savivertės.
Ir sutikau tą žmogų…
Norėjau, kad kas nors pasakytų man, kas esu, nes pati to nemokėjau.
O tas žmogus nuklydo į dešiniųjų radikaliąją pusę.
Ėmė pasakoti tas idėjas,
o man taip beviltiškai reikėjo jo pripažinimo ir patvirtinimo,
kad tiesiog sekiau paskui jį, kad ir kur jis ėjo.
Ir, kaip visos žinome, radikalų retorika yra…
- Ji galinga. - Jie labai moka įtikinti.
O man to ir reikėjo.
Kad kas nors pasakytų, jog aš ypatinga.
Pati nežinojau, kaip sau tai įrodyti.
O čia visas judėjimas aiškino, kad užtenka tiesiog gimti.
Daugiau nieko nereikia daryti.
Man to ir reikėjo vietoj to, kad pripažinčiau savo vidutiniškumą
ir bandyčiau tobulinti save.
Kai įvyko „Unite the Right“ sambūris
ir buvo nužudyta Heterė Hajar, akys atsivėrė.
Tai viską pakeitė.
Aha. Na, žinot,
turėjau progą pakalbėti su Heterės mama Siuzana.
Tad girdėdama, kaip tai visiškai pakeitė jūsų mąstymą,
matau tokią sąsają, kad ir kaip keista bei tragiška…
- Taip. Aha. - …tai išties paveikia, ar ne?
Imi žiūrėti į šūkius, atkreipi dėmesį į vadovus,
veidmainystę ir keistą atskirtį tarp realybės
ir to, ką jie laiko idealu.
Laikiau tai tuo, kas tai buvo - nesveikais santykiais.
Turėjau tylomis pabėgti. Turėjau meluoti.
Galiausiai su mama buvo taip, pamenu, skambinau jai
ir sakiau „Mama, gal nekalbėsiu su tavim kelis mėnesius.
Gal niekad nebesikalbėsiu. Tik noriu, kad tikėtum,
jog stengiuosi elgtis teisingai.“
Manėt, jie gali jus nužudyti?
Na, jie taip sakė.
Skaudžiausia pažvelgti į veidrodį
ir suvokti, kad štai kas tu.
Aš tvirtai įsitikinusi, kad gyvename psichologinės traumos pandemijoje.
Gyvename nepaprastai žiaurioje šalyje.
Tai, kaip daug vaikų auginami. Patyčios. Rasizmas.
Žinojau, kad patyriau seksualinę prievartą, kai man buvo 14,
ir visai to neapdorojau.
Supratau vieną dalyką
apie kenksmingą traumos poveikį.
Imi žvelgti į pasaulį kaip į iš prigimties pavojingą
ir grėsmingą vietą.
Tad kai kas nors ateina
ir pasiūlo tau lengvai suprantamą ir priimtiną paaiškinimą, kodėl pasaulis
tau nuolat pavojingas ir grėsmingas,
tai labai vilioja.
Nebandau pakeisti politinių pažiūrų.
Tik noriu padėti jums klestėti
ir nedehumanizuoti kitų žmonių, nesiekti naudoti smurto
išreiškiant tai, kas vyksta,
ar išreiškiant savo baimes.
Toks mano tikslas.
Jūs optimistė?
Mūsų baimei išnaudoti išleidžiama milijardai dolerių,
bandoma atimti iš mūsų viltį.
Nes žmonės be vilties
lengvai manipuliuojami ir kontroliuojami.
Bet tie, kurie turi vilties, yra galingi.
Viltingi žmonės gali nuversti kalnus,
nes tiki, kad juos nuversti įmanoma.
O Amerikoje tikrai yra kalnų, kuriuos reikia nuversti.
Ir aš jaučiu tą pareigą turėti vilties.
Jums reikėjo daug drąsos, kad rastumėte būdą
ištrūkti, tai labai įkvepia.
Iš tiesų tikiu, kad kuo daugiau žmonių susitiks su jumis, kuo daugiau išgirs jus,
tuo geresnį poveikį jūs padarysite.
GALIU PASIKEISTI
PASKUTINIS SEMĖS LIUDIJIMAS TEISME
PRIEŠ „UNITE THE RIGHT“ ORGANIZATORIUS
PADĖJO UŽTIKRINTI 25 MLN. DOL. ŽALOS ATLYGINIMĄ AUKOMS.
Kaip išskleisti sparnai. Kaip naujas gyvenimo puslapis…
KIM DIKINS TATUIRUOČIŲ MEISTRĖ
Man patinka.
Galima kalbėti apie svarbius dalykus, įtvirtinti įstatymus, bet galų gale
asmeniniai santykiai svarbiausi,
kad žmogus pasitikėtų kuo nors, taisytųsi ir pradėtų naują gyvenimą.
- Na, reikia ir to, ir to. - Reikia.
Sutiktos moterys man suteikė daug vilties.
Moterys, turinčios didelių sunkumų, bet neprarandančios vilties,
nes kitaip nesikeltų kasdien ir nekalbėtų, nesipriešintų,
nekeistų pasaulio į gera, kaip dabar daro.
- Maskuojanti… - Gerai, šaunu.
Labas, Šenon!
Labas!
Tenorėjau paskambint ir pasakyt, kaip didžiuojuos jumis.
- Tiesiog labai palaikau jus! - Gerai, pasiruošusi?
Gražu.
Nebeturiu baltųjų pranašumo tatuiruotės.
- Jėga! - Aha. Nebėra.
Man patinka.
Kartais tos istorijos neprasilaužia pro visą negatyvą,
cinizmą, pesimizmą.
Ir turime atsakomybę viltis.
- Būtent. - Jei jie viltingi,
kaip aš galiu pūstis ir neturėti vilties?
Būtent.
LTN. RIČARDUI KOLINSUI III, 23 M.,
IR HETEREI HAJAR, 32 M. ATMINTI
Išvertė Kristina Čeidaitė