Tere. Kuidas läheb? - Tere. Mida pakun?
Kohvi piimaga.
Kohv piimaga? - Jah.
Must kohv. Aitäh. - Üks kohv.
Palju piima. Jah. - Palju piima.
Kas te olete Chelsea? - Jah, proua.
Uskumatu!
Kas te kohvi saite? - Läksin pabinasse ja unustasin.
Unustasite kohvi. - Ärge unustage… See on teie kohv. Eks?
Olge hea. - Aitäh, kullake.
Aitäh teile!
Head aega. Head päeva!
Tead, olen alati mõelnud… Oleme isaga ju mõlemad juristid,
aga sina ei ole juurakoolist iial huvitatud olnud.
Aga mulle meeldis teiega vaielda.
Arvasime, et oleksid hea jurist. - Ka täiskasvanuna.
Vaidlesid mõnuga.
Aga te vaatasite ju vanaemaga sarja „Seaduse nimel“?
Jah, me vaatasime seda sarja,
kui vanaema oma velotrenažööril sõitis.
Ja mina jooksin kõrval jooksulindil.
Sarja „Seaduse nimel“ maailmas
lahendatakse kõik kuriteod, pätid saadakse kätte,
vigu ei tehta. - Jah.
Ometi teame me…
Et päriselus see nii ei ole. - Elus see nii pole.
Jätka.
Ütlesin: „Seis!“ Ja tõmbasin mehe maha.
See on üks põhjusi, miks ma nii südikalt võitlen.
Milline imeline hetk!
NAISED OTSIVAD ÕIGLUST
Läheme lugude jutustamise töötuppa
Mariska Hargitayga sarjast „Seaduse nimel: seksuaalkuritegude üksus“,
kes on päriselus seksuaalvägivalla üle elanud naiste eestkõneleja.
Mariska teab, kui tähtis on oma lugu rääkida, nii et sind kuulatakse.
Jessas! Kui tore see on! - Tere.
Olen hirmus elevil.
Mina ka! - Jessas.
Peaksin vist ka hüppama.
Ja see on ideaalne kohtumispaik.
Olen siin filminud. - Kedagi jälitanud?
Kellegagi rääkinud? - Sisenesin, välgutasin ametimärki,
esitasin paar küsimust. - Jooksid ka?
Ütlesin: „Seis!“ Ja tõmbasin mehe maha. Aga seda me täna ei tee.
Miks mitte? - Kas lähme?
Hoiata, siis võid mu maha tõmmata. - Hästi.
Parem käsi. Läks.
Kaks, üks. Kaks, üks. Üks, üks.
Jah. Ja vaadake.
Oleme end lahti võimelnud ja lugude jutustamiseks valmis.
The Mothi jututundides räägime mingist arengust teie elus.
JUHENDAJA
Ja muutustest.
Järgmine harjutus. Mis iganes esimesena meenub.
PROGRAMMIJUHT
„Olin varem lünk, aga nüüd olen lünk.“
Nii palju erinevaid võimalusi!
NÄITLEJA SIHTASUTUSE JOYFUL HEART ASUTAJA
Arvasin varem, et kõik teised on minust paremad.
Aga nüüd tean ma, mida mul pakkuda on.
Nii hea. - Suur kiitus.
See meile meeldib.
Vaatame siis. Ma kandsin varem seelikuid.
See on nii hea!
Ja nüüd… - Jah!
Ja nüüd ei ole ma ilmselt 1999. aastast enam seelikut kandnud.
Esileedina käisin ma Brasiilias.
Mul oli seljas, no teate, esileedile sobilik seelikuga kostüüm.
Vestlus oli tore, sisenesid ajakirjanikud.
Toimus kohtumine ajakirjanikega, seal oli palju fotograafe.
Kohtumine lõppes, visiit samuti.
Naasin Valgesse Majja.
Ja keegi oli pildistanud mu seelikualust.
Ja suured reklaamtahvlid
olid Rios täis teatud pesutootja reklaame.
Oh issand.
Kõik ei olnud näha, aga vihje oli selge.
Ja see muutis mu mõtlemist.
Ise kandideerides mõtlesin, et seda ma ei vaja.
Kannan pükskostüüme. - Välistasid selle.
Jessas. - Korralik muutus.
Vaat siis.
Õppisin ema kohta just midagi.
Oma töös mängid sa tugevat ja sihikindlat inimest,
kes peab minema välja kuritegusid lahendama ja pätid kohtu ette tooma.
Kuidas sa asjale lähened?
See oli minu jaoks äärmiselt põnev ja ootamatu teekond,
selle sarjaga, sest selle käigus jõudsid jutud seksuaalkuritegudest
iga päev telerisse, viidi elutubadesse kätte.
Teema muutus… - Nähtavaks.
Nähtavaks. Enne seda oli see kalevi alla peidetud.
Ohvreid hakati uskuma.
See on ülitähtis. Jah. - Seega ei saa rõhuda teadmatusele,
sest sa näitad inimestele, et asi võib õiglasem olla.
Chelsea, seda kuulen vist kõige rohkem. „Kahju, et sa minu juhtumit ei uurinud.“
See on muserdav. - On tõesti.
Kui ma rolli endale sain, mõtlesin, et pean veetma aega võmmide seltsis.
Aga siis läbisin ma koolituse,
kus räägiti seksuaalvägivalla ohvritest.
Ja väljaõpe koosnes peamiselt kuulamisest.
Sellega, et keegi on su loo tunnistaja,
algab… tee õigluse poole.
Võrratu.
Endise koduvägivallaohvrina ja kohalike tüdrukute mentorina
on ka Katrina avastanud kuulamise olulisuse.
Ning ma kohtun tema ja tema tüdrukutega
enesekaitsetrennis.
KOGUKONNAKESKUS
Tere! - Tere!
Kas võin kallistada? - Muidugi.
Väga tore.
Olen käinud vaid ühes enesekaitsetunnis.
Mina pole. - Umbes 20 aasta eest.
PROGRAMMI „YOUNG LADIES OF OUR FUTURE“ LOOJA
Teed meile siis tuule alla. - Annan endast parima.
Kui üks meist kukub, tuleb teine appi. Eks?
Alati. - Olgu. Lähme.
Viis. Neli. Edasi-edasi.
Kolm. Kaks. - Tubli. Jätka.
Aeg! - Jätka.
See oli nii lõbus. - No nii, rahvas!
Näidake nüüd mulle oma võitlusasendit.
Panete end valmis. Eks?
Läks! - Ei!
„Young Ladies of Our Future“ on töötubade programm,
kus arendame enesehinnangut ja eneseteadvust,
õpetame toitumist, mediteerimist, vägivalla ennetamist.
Brownsville oli piirkond,
mis minu arust tähelepanu vajas.
Siin on palju haavatavaid lapsi.
Olete te enne enesekaitsetrennis käinud?
Ei.
Ei. On see selline, nagu arvasite?
Arvasin, et siin on, nagu, dressides mehed
ja me hakkame neid ründama.
Tahad öelda, et see polnud piisavalt hirmus?
Mina kartsin küll, kui lapsepõlves Little Rockis elasin ja…
Meil olid keskkoolis metallidetektorid,
sest piirkonnas oli tohutult palju relvi.
Mida te oma koolides muudaksite?
Meil oleks ka metallidetektoreid vaja,
sest koolides pussitatakse ja tapetakse inimesi,
näiteks tualettruumides. Nii et ma muretsen selle pärast.
Tahan aidata teistel õiglust jalule seada,
kuna endale ma seda kindlustada ei suutnud.
Mu endine kihlatu oli Rikers Islandi vanglas valvur.
Korrakaitsja. Arvasin, et see on päris lahe.
Aga see oli lihtsalt vägivaldne suhe.
Otsustasin lahkuda.
1993. aasta üheksandal jaanuaril
ajasin ma oma endise kihlatuga juttu.
Noorim tütar oli mul süles, olin sel ajal ka rase.
Ma läksin tuppa ja panin oma noorima tütre voodisse.
Kui ma toast väljusin, sihtis mees mind relvaga
ja ütles: „Täna sa sured, mõrd.“
FOTOD SÜNDMUSPAIGAST
Ta tulistas mind kümme korda.
11. JAANUAR 1993
Ärkasin koomast.
MEEST SÜÜDISTATAKSE TULISTAMISES VAHISTATI VANGIVALVUR
Esimese asjana küsisin, kus on laps, keda ma ootasin.
SÜÜDISTUS MÕRVAKATSES
Arst selgitas, et laps ei jäänud ellu.
Poiss elas kaks tundi.
Ja selline mu lugu ongi.
Mariska, ma olen alati imetlenud seda,
kui inimesi, kellele keegi teine on põhjustanud õudseid kannatusi, koheldakse
ellujääjatena, mitte ohvritena. - Jah.
Eks? Neid ei defineerita… - Ei.
…selle põhjal, et keegi otsustas neilt midagi ära võtta.
Täpselt. Kui meilt varastatakse käekell või auto,
tahame, et teised meid usuks, austaks ja ära kuulaks.
Inimene, kellelt varastatakse osa tema ihust,
tahab sama.
Täpselt.
Ja just see… Joyful Heartis on meie suhtumine selline, et sinu pääs…
pääsemine on aumärk, seda tuleb tähistada.
See on sinu tugevus.
Hakkasin alles hiljuti rääkima sellest, et ka mind vägistati.
Ja ma olen nii
tänulik, et ma suudan sellest rääkida.
Kuigi see teekond oli väga pikk,
isegi minu jaoks, enne kui seda öelda suutsin.
Aga nüüd mõtlen: „Asi, mis minuga juhtus, ei defineeri mind.“
Just. - Vastupidi. Vaadake mind nüüd.
Kui kõik koos ühes ruumis istuvad
ja kuulavad kellegi päriselt juhtunud isiklikku lugu,
mis on rääkijale oluline, millest ta hoolib,
on see elu muutev kogemus.
Kas keegi soovib esimesena sõna võtta?
Olgu.
Hästi. Väga hea. - Aitäh.
Mu ema suri, kui oli 34-aastane.
Ja mu vanaisa suri 34-aastaselt.
Niisiis oma 34. sünnipäeval ma…
Ma kartsin seda, selle tähendust.
Kas mina olen järgmine?
Ja ma pidin minema imelisele reisile.
Mu kunstnikest sõbrad kutsusid mind mootorrattamatkale.
Las Vegasesse Cirque du Soleil'd vaatama.
Ning nad olid üsna, noh, vabameelsed ja pöörased hipid.
Ja ma ütlesin,
et lähen kaasa, kui võin sõita autoga.
Umbes kaks ja pool tundi pärast starti ütlesid kõik:
„Mariska…“ No teate… „Ära ole nii ettevaatlik.“
Vastasin: „Teate mis? Ma ei taha lasta hirmul oma elu valitseda.“
Niisiis istusin ma mootorrattale, hakkasime sõitma.
Ja umbes 30 sekundi pärast
vaatas üks meiega kaasa sõitnud autojuht oma telefoni
ja põrutas mu mootorrattale otsa.
Aeg peatus. Ja mina lendasin läbi õhu.
Ja mõtlesin: „Ma ei suuda seda uskuda.
Suredki samamoodi nagu nemad.“
Siis maandusin ja mõistsin, et olin elus.
Ja et ma ei kandnudki mineviku karmat endaga kaasas.
Ja mu elu algas. Jah.
Oh sa.
Oh sa!
Olgu, paar lööki veel!
Nii on väga hea.
Viis. Neli. Edasi-edasi.
Kolm. Kaks. - Tubli. Jätka.
Aeg! - Jätka.
Kui ma koomast ärkasin,
ütles arst mulle, et ma ei saa enam kunagi kõndida.
Et ma ei hakka rääkima ega saa kunagi normaalset elu elada.
Aga mul oli füsioterapeut.
Ja ta ütles mulle… Ta uskus, et ma hakkan kõndima.
Ütlesin talle, et ma ei saa kõndima hakata.
Arstid ütlesid, et see on võimatu.
Ja terapeut vastas: „Ma ei usu seda.
Miski ütleb mulle, et sa suudad seda.“
Ja kui ma tegin esimese sammu,
oli mind võimatu peatada.
Kui seda sulle ei õpetata, ei tea sa,
et sa ei peaks mürgises suhtes olema.
Sa ei peaks halvas suhtes olema.
Aga sa palusid abi. Eks?
Koduvägivallast pääsemiseks. - Ma palusin mitmeid kordi abi.
Politseilt.
Ja kas nad tulid?
Tulid, kuid ei aidanud,
sest mu mees oli korrakaitsja.
Isegi kui mul oli silm sinine ja huul lõhki,
välgutas mees oma ametimärki ja politsei ei öelnud mulle sõnagi.
Nad jätsid mu lihtsalt sinna.
Kohtusüsteem vedas mind lõpuks alt. Mees istus kümme aastat.
Kümne lasu eest.
Jah. Üks aasta iga minusse lastud kuuli eest.
On see õiglane?
Ei ole. Ei saa olla.
Ometi sai sinust politseinik.
Ometi sai minust politseinik, sest tahtsin anda teistele seda, mida mina ei saanud.
Mida ütled noortele inimestele, kes mõtlevad…
Nagu… „Meie riigi politseisüsteem on katki.“
Ongi katki. Aga mina ütlen, et me võime ise politseisse tööle minna
ja oma hääle kuuldavaks teha. Saame ise midagi muuta.
Vajame politseid, sest kuritegusid sooritatakse ikka.
Kuid politseid ei õpetata tegelema vaimsete häiretega.
Politseid ei õpetata tegelema inimesega,
kelle jaoks koduvägivald päriselt probleemiks on.
Politsei ei peaks tegema kõike.
Väga hea.
Ütlesin oma ülemale, et tahaksin asutada mentorlusprogrammi.
See mõte meeldis talle.
Hingame veel korra sügavalt sisse
ja suu kaudu välja.
Ja raputame ennast.
Aitäh. - Väga hea oli. Aitäh.
Prl Katrina õpetas meile, nagu,
millises seltskonnas me liikuma peaksime.
Oli see kasulik?
Nad aitavad mind mu kehva suhtumisega.
Jah.
See grupp aitas mul, nagu, enesekindlamaks saada.
Saada selleks, kes olen.
Ja nad näitasid mulle, et meil tüdrukutel on palju võimalusi,
kuidas aidata kogukonda ja nii edasi. Nii et jah.
Ja ma leidsin uusi sõpru.
Eelkõige selle tüütuse siin.
Siia tulles Carmen õieti ei rääkinudki.
Ta oli lihtsalt väga vaikne.
Ta ei rääkinud, aga vaata ennast nüüd.
Piigal on küüned lakitud.
Ta tögab inimesi. - Just nii, tögab.
Ma olen sinu üle uhke, kullake. Olen teie kõigi üle uhke.
Nagu Katrina, on ka Brittany näinud õigussüsteemi erinevaid külgi.
Oma töös advokaadina, kes kaitseb inimesi, kellele on määratud ebaõiglane karistus.
Ja tütrena, kelle ema kunagi vangis istus.
Tere! Kuidas läheb? - Tere!
Meeldiv tutvuda. - Tore.
Läheme Refoundrysse ja uurime, millega nad siin tegelevad.
Tore. Vahva nimi, Refoundry.
REFOUNDRY JUHATUSE LIIGE
Eesmärk on vähendada vangist tulevate inimeste retsidiivsust ja töötust.
Tema on Gene.
KÄSITÖÖMEISTER JA ETTEVÕTJA
Ta kuulus meie esimesse New Yorgi rühma ja on käsitöömeister.
Ja ta õpetab teile täna mõned töövõtted.
Daamid, te valmistate täna veiniriiuli.
Hästi. - Olgu.
Valan teile peitsi, millega puidule antiikne välimus anda.
Vahva. - Hästi.
Üks pintseldab, teine loeb viieni ja pühib ära.
Aga kui me seitsmeni loeme?
Seitse sobib ka.
Kas sa oled osavate kätega, Brittany?
Kohtuvaidlused nõuavad küll osavust.
Jah, nii see on. Tõsi.
Sa oled üks selle liikumise pioneere.
ADVOKAAT & SOTSIAALETTEVÕTJA
Alustasin armuandmispalvetega, enne kui see moodi läks.
Olen aidanud 36 inimesel eluaegsest vangistusest pääseda.
Räägi meile pisut oma taustast.
Tahtsin saada juristiks nagu Clair Huxtable.
Jessas, jaa.
Aga kasvades Ida-Texase maapiirkonnas…
Juriste on seal vähe ja ükski neist ei näe minu moodi välja.
Niisiis see unistus… No teate, kaotasin selle mõneks ajaks silmist.
Mu ema oli siis vanglas,
üritasin lihtsalt koos õega vastu pidada.
Ja ütlesin: „Tead, ma mõtlen, kas minna juurakooli.“
Kuulsin 1986. aasta uimastitevastase võitluse seadusest.
Me ei tohi tolereerida narkomaane ega narkootikumide müüjaid.
KIRIKUÕPETAJA
Hakkame nägema, kuidas suur hulk vaeseid,
eelkõige mustanahalisi, lihtsalt vangi pannakse.
Jõukad valged kasutasid puhast kokaiini,
teise nahavärviga inimeste hulgas möllas kräkiepideemia.
Uimastikuritegude eest pannakse vangi ebaproportsionaalselt suur arv
musta ja pruuni nahaga inimesi.
Mu ema oli vanglas, ta oli kräkist sõltuvuses.
Ta vajas ravi, mitte vanglat.
Ja ütlen alati, et mu ema suutis uimastitest loobuda vanglast hoolimata,
mitte tänu vanglale.
Mäletan oma esimest külastust, sain emaga rääkida vaid läbi klaasi.
Ja kõige rohkem läks mulle hinge see,
kui nägin klaasil tillukest käejälge.
Väike laps oli üritanud oma ema läbi klaasi katsuda.
See murdis mu südame.
Kui üks inimene vangi pannakse, on vangis terve ta pere.
Tean seda isiklikust kogemusest.
Lõime organisatsiooni Girls Embracing Mothers.
Tahame tagada, et tulevaste põlvkondade tüdrukud vangi ei satuks
ning saaksid õide puhkeda, mitte vaid ellu jääda.
Ja need külastused on ainulaadsed. Nad pakuvad lõunat…
GEM-I PROGRAMMIJUHT
…õppetunde ja kunstiteraapiat.
Et saaksite üksteist puudutada. - Just nii.
Oleme ühes ruumis, erinevalt külaskäikudest vanglas,
kus istud teisel pool lauda
ja pead sinna jääma.
Nende külaskäikude ajal oled suures ruumis koos oma tütrega.
Võid ta juukseid sättida ja teda kallistada.
Brittany, miks selliseid programme rohkem ei ole?
No ma mõtlen, et see on ju ilmselge,
et neid programme on vaja.
Ilmselt sellepärast, et meie riigi kriminaalsüsteem
keskendub karistamisele.
Ning aastaid on mõtlematult nõutud seaduskuulekust ja korda,
inimlikkust ei oska me enam märgatagi.
Angelica, räägi meile oma teekonnast
ja tööst, mida sa nüüd teed.
Minust sai sõltlane juba õige varases nooruses.
Pereliikmete kaudu.
Viimati vangi minnes ma uimasteid ei tarbinud.
Mul oli kümneaastane katseaeg, aga ma ei leidnud tööd.
Keegi ei võtnud mind tööle.
Niisiis ei suutnud ma tasuda trahve, mida mul igakuiselt maksta kästi.
Aga ma kasvatasin üksinda kolme last.
Ja kohtunik saatis mu kaheks aastaks Texase vanglasse.
TEXASE VANGLA
Mu 11-aastane tütar nägi emmet ikka ja jälle vangi minemas.
Kuulis, et emme hakkab tublimaks. Ei hakanud.
Ja tal sai mõõt täis.
Paar esimest külaskäiku möödus täielikus vaikuses.
Siis tuli meie vanglasse GEMi programm, tegin koos tütrega ühte projekti.
Ta murdus ja ütles: „Emme, ma ei oska. Kas sa aitad mind?“
Emana tead sa, et need sõnad…
Oled unistanud sellest, et su tütar sind vajaks.
Ja ainult tänu GEMile
nägin ma, et elada saab ka teisiti.
Kuidas aidata inimestel õide puhkeda
ja kasutada nende kogemusi teiste aitamiseks?
Seepärast olengi ma nii õnnelik, et meil on Angelica.
Ta on nüüd meie programmijuht.
Asi pole vaid inimeste vabastamises.
Kuhu nad vabanevad? - Jah.
Ja minu jaoks on väga oluline anda inimestele ka majanduslik kindlus.
Ongi. Peaks olema. - See aitab murda vaesuse nõiaringi,
mis lõpeb vägivaldsete kuritegudega.
Olete tõestanud, et see mudel toimib.
Olete kaasanud ka mitmed võrratud eestkõnelejad,
näiteks Kim Kardashiani.
Ta nägi mind ja toetas minu tööd
ajal, kui vähesed seda tegid.
Ebaõiglaste karistuste tühistamine ei ole lihtne.
Ja kui Kim Brittany tööst kuulis,
soovis ta aidata.
Ning siis otsustas Kim minna juurakooli, et veel rohkem ära teha
ja üritada meie õigussüsteemi õiglasemaks muuta.
Arvestades, et tal on tohutu ülemaailmne jälgijaskond…
Sajad miljonid jälgivad teda.
Sajad miljonid. Seda on pea võimatu
mõistagi. - Ilmselt igal mandril,
ehk isegi Antarktises. - Kindlasti.
Kuidas läheb? - Oh heldus, tüdruk.
Tere. Kuidas läheb? - Hästi.
Jessas! - Tore.
Kim, meie mõlema vanemad on juristid.
Lapsena ei tahtnud ma kunagi juristiks saada.
Kas sina tahtsid?
Kas mõtlesid isa vaadates, et võiksid sama teha?
Tegelikult küll. - Tõesti?
Isa kabinetis olid olemas kõikvõimalikud juuraõpikud.
ETTEVÕTJA JA JUURAPRAKTIKANT
Minu õed lustisid koos meie sõpradega õues basseinis.
Ja mina uurisin isa kabinetis juuraõpikuid.
See pidi nii minema, eks?
Kõigel on põhjus. - Osa teekonnast.
Kas mängime?
Vaatan sulle otsa, ema, sest Kimi haridus on värskem.
Ei tea midagi. Minu arust on Kimil ebaõiglane eelis.
Proovisin mitu korda, lõpuks õnnestus.
No nii. „Millises olukorras võib inimene kasutada surmavat jõudu,
et ennast kaitsta?“ Jah?
Kui inimese elu on ohus
või ta usub, et tema elu on ohus.
„Mis on vahet väljapressimisel ja röövil?“
Noh, rööv on tavaliselt füüsiline kuritegu,
väljapressimine seda aga ei eelda.
Olgu. Punkt sulle, ema.
Suur tänu. - Jah. Olgu.
Õige.
Ema, see oli tubli sooritus.
Aitäh, kallis.
Kim, tahtsime sinuga rääkida
tööst, mida sa teinud oled,
ja su püüetest kriminaalkohtusüsteemi reformida.
Räägi mulle oma otsusest Valgesse Majja kohale minna.
Mäletan, et läksin Roosevelti tuppa kohtumisele.
Seal arutati armuandmise palvet ja mu mentorid olid koos minuga seal.
Ja nad kasutasid kõikvõimalikke lühendeid.
Mul polnud nende tähendusest aimugi. - Kus on dekodeerija?
Jah, näiteks JusMin. Mina istun ja saadan sõnumi:
„Mis on JusMin?“
„Justiitsministeerium.“ Ja ma mõtlesin…
Kust mina seda tean? Ma olen siin esimest korda.
Sel hetkel otsustasidki juurakooli minna? - Jah.
Väga lahe. Suurepärane hetk. - Mul oli nii piinlik.
Ja kuigi mul läks poolteist aastat kauem, sest ma ei saanud eksamil läbi…
Sa ei andnud alla.
Ei andnud.
Ja mu lapsed olid mu kõrval
iga kord, kui ma tulemusi vaatasin. Nad nägid mind nutmas.
Ja viimasel korral
olid need õnnepisarad. - Jah. Rõõmust, eks?
Ma olin hakkama saanud.
See on üks põhjusi, miks ma nii südikalt võitlen.
Sest kui minu lapsed arreteeritaks,
oleks neil palju väiksem võimalus pääseda kui mul.
Ja minu valgetel lastel. - Või sinul. Sinu lastel, jah.
Ja see on asi, mis mind motiveerib.
Mõistetavamad lood on tihti need,
mis räägivad suhtumise muutusest.
Hakkad pisut teistmoodi nägema maailma või iseennast selles maailmas.
Olgu. Kes on järgmine?
Hästi. - Olgu.
Sinu kord. - Räägin teistsuguse loo.
Tore. Vajamegi veidi…
veidi vaheldust.
Esimeses klassis tahtsin vaid, et mind koheldaks nagu kõiki teisi,
kuid salamisi soovisin ehk olla ka pr Mitchelli lemmik.
Ühel hetkel hakkasid mu kodutööd kaduma.
Olin oma kodutööd alati korralikult esitanud,
sest tahtsin ju olla pr Mitchelli lemmik.
Pr Mitchell peitis end ühel vahetunnil klassi
ja nägi, kuidas üks väike poiss kodutöö mu sahtlist välja võttis,
kustutas minu nime, asendas selle enda omaga
ja esitas selle oma tööna.
Ja see väike poiss saadeti karistuseks koju.
Möödus paar nädalat. Sama poiss otsis mu üles.
Tunni ajal, kui võisime oma aega ise sisustada.
Ta ütles: „Kuule, Chelsea, pr Mitchell meeldib sulle vist väga.“
Ütlesin, et armastan teda.
Poiss: „Tead, mis on suurim kompliment?“
Mina: „Ei tea.“
Tema: „Käi persse.“
Niisiis läksin pr Mitchelli juurde ja ütlesin: „Pr Mitchell, käi persse.“
Pr Mitchelli näo pealt peegeldus õud.
Hakkasin nutma, sest mõistsin, et miski oli väga valesti läinud.
Aga ma ei teadnud, mis.
Ja Little Rocki koolipiirkonnas
kasutati ikka ihunuhtlust.
Ma nuuksusin, kuid pidin panema käed vastu koridoriseina,
et pr Mitchell saaks mind lüüa. Arvasin, et mu elu on läbi.
Pärast nahutamist kallistas ta mind kõvasti
ja ütles, et homme on uus päev.
Kui ma koju jõudsin, õpetasid vanemad mind sõnaraamatut kasutama.
Nii hea!
Kas sa… Otsin selle poisi vist üles. - See närune väike poiss!
See oli suurepärane lugu. - Ma tean.
Aga südamesse läks mulle kõige rohkem vist see,
et õpetaja sind lõpuks kallistas
ja ütles, et homme on uus päev.
JUTUTUNNI JUHENDAJA
Ja arvan, et teadmine… „Ah nii, ma ei olegi halb laps“…
Kõik lood räägivad mingist pöördelisest juhtumist, mil me midagi õppisime
või millestki teadlikuks saime.
Need on nagu ehituskivid, millest me nüüd koosneme.
Kriminaalsüsteemi reformist on väga keeruline rääkida.
Ühelt poolt annab su jälgijaskond sinu tegevusele suure publiku,
teiselt poolt oled sa pidevalt sihtmärk.
Kuidas su jälgijad reageerinud on?
Kas sa oled mõne juhtumi puhul näinud ühismeedias tõsist järellainetust?
Mõnda inimest suudab kuulsuse eeskuju veenda,
aga vahel töötab see meie vastu.
Nii et pean alati valima õige strateegia.
Ja kui ma otsustan kaasata oma ühismeedia jälgijad,
võtavad nad asja väga tõsiselt ja tahavad aidata.
Üks pöörasemaid päevi: ees seisis hukkamine, ma kajastasin seda ühismeedias.
ÕPETUSSÕNAD 24:11 PÄÄSTA NEED, KEDA VIIAKSE SURMA,
JA PEATA, KES VANGUVAD TAPMISELE.
Pidin minema Skimsi rõivaid proovima.
Siis katsetasin meigitooteid, sest uus toode tuli heaks kiita
tunni jooksul, et see turule viia.
#AITAPÄÄSTABRANDON
Ja samal ajal ootas mees hukkamist. Ma nutsin terve päeva.
#BRANDONBERNARDI EI TOHI HUKATA:
1. TA OLI 18. 2. TEMA EI TULISTANUD.
Lapsed jooksid sisse. „Emme, miks sa nutad?“
Ja ma lasin Brandonil oma lastega rääkida.
2 TUNNI PÄRAST HUKATAKSE BRANDON BERNARD.
See oli tema viimane tund. Tahan seda teekonda rahvaga jagada,
et nad mõistaksid, et hukatakse inimene.
Tema taga on perekond.
Ja vahel on meil õnnestunud hukkamine peatada.
Ja vahel ei ole.
VÕIN RÄÄKIDA LÕPUTULT, KUI IMELINE INIMENE TA OLI.
SEE PEAB MUUTUMA. SÜSTEEM ON PERSES
Ma ei suuda uskuda, et ma sellele ebaõiglusele varem tähelepanu ei pööranud.
Sina kasvasid imeliste vanematega,
kes sulle nooruses maailmast nii palju õpetasid.
Ja ootasid, et mul on arvamus.
Ning kohustus omada arvamust on võimestav
ja õpetab sulle nii palju.
Minu arvamust ei küsitud sellistes olukordades kunagi.
Mul polnud aimugi. Elasin Beverly Hillsis oma mullis. Teate?
Ja oma lapsi ma niimoodi ei kasvata.
Kui ma väike olin, vahistati mu onu Roger
ja saadeti vangi. Ta oli erariietes võmmile kokaiini müünud.
Ja ma arvan, et see kogemus mõjutas mind tohutult,
olin temas näinud vaid armastavat onu.
Ja üritada mõista, et keegi, keda mina tundsin vaid hea inimesena,
oli teinud midagi halba… Kuid see üks tegu ei peaks tema elukäiku kujundama.
Absoluutselt.
Ma ei ütle, et nad ei ole karistust ära teeninud.
Kui sa reforme pooldad,
arvatakse vahel, et sa ei suhtu kuritegevusse tõsiselt,
kui seda vaja on. - Olen nõus.
Miks ei võiks vanglate asemel olla rohkem rehabilitatsioonikeskusi?
Me laseme inimese elu lihtsalt raisku, isegi kui ta on end tõepoolest muutnud.
Inimesele tuleb anda teine võimalus.
JUROKI HÕIM CALIFORNIAS
Oleme Põhja-Californias,
ühes maailma ilusamas paigas.
Kohtun kohtunik Abbyga,
kes juurutab hõimupõhist õigussüsteemi,
mis põhineb Juroki hõimu väärtustel ja kultuuril.
Ta usub, et me peaksime parandama kogukondi,
mitte inimesi lihtsalt karistama.
Minu arust võime me neilt õppida mõndagi
selle kohta, et õiglust saab jalule seada ja tõlgendada erinevatel viisidel.
Seda me ei kasuta.
Oleme seda kunagi kohtus teinud? - Ei!
Tere.
Tervist. Tere tulemast.
See on väga lahe.
Kuidas me sind kutsume?
Hillary sobib hästi. Jah. - Valime siis selle. Olgu.
Kas sa tammetõrusuppi oled söönud? - Ei. Tahan proovida.
Me valmistame seda spetsiaalselt sinu jaoks.
Annan sulle isegi väikese kivi.
Olgu.
See pole kiirtoit.
Kui sa seda arvasid. - Kindlasti mitte.
Mul on vist maakonna kõige kõvem tõru.
Millised uuendused sinu kogemuse põhjal toiminud on?
Meie õigussüsteemi puhul on kõige tähtsam see,
et võitjat ja kaotajat ei saa olla,
kuna kõik elavad kõrvuti.
Niisiis tuleb leida mingi kultuurilist olulisust omav lahendus.
Pead kogukonna taas üles ehitama. Seda need programmid teevadki.
JUROKI HÕIMU LIIGE
Olin San Franciscos kohtunik,
töötasin aastaid osariigi heaks.
Kui ma koju tagasi tulin, öeldi, et ma ei saa kohtunik olla,
sest ma tunnen neid inimesi.
Vastasin: „Ma tunnen kõiki. Kõik tunnevad mind.
Mida te öelda tahate?“
ÜLEMKOHTUNIK
Arvate, et jooksime 500 aasta eest ringi, otsides võõrast oma probleeme lahendama?
Ma tunnen osariigi struktuure ja föderaalseid struktuure.
Tundsin, et meile need ei sobi.
See on minu kodu ja tundsin, et see on minu missioon.
Pidin andma endast kõik, et luua struktuur,
mis elab edasi ka pärast mind ja kujuneb vastavalt meie olemusele.
Heaolukohus on koht, kust inimesed abi saavad,
kui neil on probleemid uimastite ja alkoholiga.
Ning lisaks nende probleemide lahendamisele
küsime, kas nad vajavad ka muuga abi.
Nagu sõnajalgade kaubamaja. Kõik kohad on korralikke sõnajalgu täis.
Laura on Juroki kohtu kultuurispetsialist.
Ta aitab heaolukohtusse jõudnud inimestel meie kultuuriga taas ühendusse astuda.
Mu tütar oskab natuke punuda.
Üritame võtta vaid parimad sõnajalad
ja kasutame korvide punumiseks ainult sõnajala sisemist osa.
Võimalus siin olla…
HEAOLUKOHTU KLIENT
…ning oma tütred siia tuua ja teha seda koos nendega on õnnistus.
Enne ma seda ei suutnud, sest olin sõltlane, nii et…
Mina arvan, et kõigi sõltuvuste taga on trauma.
Ajalooline trauma ja põlvkondlik trauma.
Ja see ei ole vabandus,
aga see… asja tuleb näha sellena, mis see päriselt on.
Politsei tähendab juroki keeles mehi, kes varastavad lapsi,
sest nad röövisid lapsed ära.
Ja viisid nad internaatkoolidesse.
Vägivalda oli ohtralt. Eesmärk oli indiaanlased välja suretada.
Põliselanike kogukondadesse viidi ohtralt alkoholi,
et vastuseis summutada.
Invasioon tõi palju käitumismustreid, mida meil varem polnud.
Peame nüüd nendega tegelema.
Abi paluda on raske.
Enne kui otsustasin kaineks saada,
tundsin, et kogu perekonna tugi oli ammendatud.
Ja see, et mulle ei öeldi… See tegi asja raskemaks.
Jah. Jurokitel on lugu väiksest linnust. Kas olete seda kuulnud?
Linnukese tiib oli murtud.
Ta ei saanud koos perega talveks lõunasse lennata.
Ta oli metsas ja otsis talveks kohta. Turvalist paika.
Linnuke läheb tammepuu juurde ja laulab talle kingituseks laulu.
„Kas võin sinu juurde jääda? Mu tiib on murtud, ma ei saa koos perega lennata.“
Tamm vastab: „Mul ei ole aega sinuga jännata.“
Linnuke ütleb: „Aa. Olgu.“
Ta kurvastab väga, et keegi teda aidata ei soovi.
Aga siis läheb ta sekvoia juurde.
Sekvoia ütleb: „Oo jaa, tule minu juurde.“
Siis laskub alla Looja, läheb sekvoia juurde ja lausub:
„Oma heateo eest elad sa metsas kõige kauem ja kasvad kõige suuremaks.
Sina oskad elada.“
Siis läheb Looja tamme juurde.
„Edaspidi kasvatad sa tammetõrusid ja toidad ära kogu rahva,
sest see on oluline.“
See lugu õpetab meile, et meil kõigil on kohustus
üksteisel silma peal hoida ja teineteise eest hoolitseda.
Hõimu toetus
ja kultuurilised tegevused, mida me siin proovime…
Tänu sellele tunnen, et ma kuulun siia,
ja olen paremas tasakaalus.
Ning võimalus olla oma lastele toeks
ja neid õpetada moodustab suure osa mu tervenemisest.
Jah, see tunne, et sa kusagile kuulud, on ülioluline.
Jah.
Ja see on väga… Sa üritad kõigest väest
nende inimeste juuri üles leida.
„Mis on sinu põlvnemislugu?
Mis on see trauma, millega sa elad?“
Minu arust on see nii loogiline, aga meie seda ei tee.
Ja kõik head asjad… Saad aru?
Häid asju on palju.
Kuhu me läheme? - Lõkkeaseme juurde.
Olen hämmingus, et seda on võimalik korvi sees teha. Hämmastav.
Ja see läheb paksemaks. See on tõesti üsna…
Ettevaatust. Olgu. - Üks veel.
KULTUURIKANDJA JA VANEM
Väiksed jäävad poti külge. Pead neid liigutama.
Jah. Edasi. - Näed seda?
Jah. - Võtan parem poti…
mõla sinu käest ära.
Hästi tehtud, Bert.
Mulle meeldib hirmsasti see, kuidas te kõik asjasse suhtute.
Meil on kliente, kes on programmi lõpetanud,
kuid tulevad ikka tagasi,
sest vajavad jätkuvalt lisatuge
või, noh, et kogukond nad oma rüppe võtaks.
Ja…
Mida?
See oli üks kostja.
Häälekas nõusolek. Jah.
Kas sa oled kohtunud inimestega, kes…
kelle peal need sõnumid ei toimi?
Vahet pole, mida sa proovid.
Jah, mõni juhtum kestab kolm, neli, viis aastat. Ma ei anna alla.
See on… Sa pead olema visa.
Pead aina jätkama ja jätkama.
Küllap teavad kõik, et võimatu on jõuda karistades
mingisse rahulikku, turvalisse ja ohutusse paika.
See ei toimi laste ega süsteemide puhul.
Seega peame õppima kõigest, mida teie siin teete.
Ma ei jõua teid ära tänada.
Aitäh, et te minuga koos olite. Aitäh selle töö eest.
Kohtunik Abby on siin loonud
süsteemi, kus kõik ei keskendu
ainult indiviidi enda vastutusele,
vaid ka sellele, kuidas kogukond indiviidi eest vastutab.
Aitäh sulle.
Tüdrukud, kas teate, miks Looja juroki rahva lõi?
Ei.
Ei? Meie ainus eesmärk on tuua maailma tagasi tasakaal.
Me usume, et halbu asju alla surudes ja häid üles tõstes
taastame me maailmas tasakaalu. - Tasakaalu.
See on imeilus eesmärk, kuid samas ka tohutu vastutus.
Vastutus meie endi, meie elude ja maailma ees.
„Dracula ründab Van Helsingit.
Van Helsing tõmbab välja pudelikese püha veega ja pritsib Draculat sellega.
Kas Van Helsing saab väita, et see oli enesekaitse?“
Jah. - Vajuta nupule.
Jah. - Ei.
Kui rünnakuoht on möödas,
ei saa enam väita, et tegu on enesekaitsega.
Vampiir võib iga kell rünnata.
Sa eksid.
Näen, et te mõlemad olete võidujanulised. - Ei mingit onupojapoliitikat.
Tõlkinud Triin Jürimaa