-Hej. Hur är det? -Hej. Vad vill du ha?
Kaffe med mjölk.
-Kaffe med mjölk? -Ja.
-Bara svart, tack. -En kaffe.
-Mycket mjölk. Ja. -Mycket mjölk.
-Är du Chelsea? -Ja, ma'am.
Otroligt!
-Tog du ditt kaffe? -Jag är så nervös. Jag glömde det.
-Du glömde ditt kaffe. -Glöm inte… Det är väl ditt kaffe?
-Varsågod. -Tack, raring.
Tack så mycket!
Hej då. Ha det så bra.
Jag har alltid undrat, för både din pappa och jag är jurister,
och du uttryckte aldrig nåt intresse av att läsa juridik.
Men jag älskade att argumentera som barn.
-Vi tyckte du skulle bli en bra jurist… -Och som vuxen.
…för du älskade att argumentera.
Men brukade du inte titta på I lagens namn med din mormor?
Vi tittade på I lagens namn när hon cyklade på sin träningscykel.
Och jag sprang på löpbandet bredvid.
I världen där I lagens namn utspelar sig
blir brott alltid lösta, skurkarna grips alltid,
-och de gör inga misstag. -Precis.
Och ändå vet vi…
-Att verkligheten inte är sån. -…att verkligheten inte är sån.
Fortsätt.
Sen sa jag "stanna" och tacklade en kille.
Det är bland annat därför jag är så enträgen.
Jag är så exalterad.
Vi ska till en berättarworkshop med Mariska Hargitay,
stjärnan från Law and order: SVU,
och i verkliga livet en förkämpe för överlevare av sexuella övergrepp.
Mariska känner till kraften i att berätta sin historia och bli hörd.
-Jisses! Det här är så fantastiskt! -Hej.
Du kan inte vara lika exalterad som jag.
Det är jag!
Det känns som om jag också borde hoppa.
Och vilken perfekt plats.
-Jag har filmat här. -Jagade du nån?
Det var ett förhör. Jag gick in i min utstyrsel, visade brickan,
-och ställde några frågor. -Slapp du springa?
Sen sa jag "stanna" och tacklade en kille.
Men vi ska inte göra det i dag.
-Varför inte? -Ska vi?
Ge mig lite förvarning, så får du tackla mig.
Börja med höger hand.
Två, ett. Två, ett. Två, ett. Två, ett. Ett, ett, ett, ett.
Ja. Och titta nu.
Vi har skakat loss och är redo för lite historieberättande.
Historieberättande på The Moth handlar om en omdaning i era liv.
HISTORIEBERÄTTARINSTRUKTÖR
Det handlar om förändring.
Så till nästa övning, vad ni än tänker på först.
EXEKUTIV PRODUCENT
"Jag brukade tomrum, men nu tomrum."
Det finns så många olika möjligheter här!
SKÅDESPELARE & GRUNDARE
Jag brukade tycka att alla var bättre än jag,
och nu vet jag vad jag har att erbjuda.
Ja.
-Så bra. -Jättebra.
Det där älskar vi.
Få se. Åh, jag brukade ha kjol på mig.
Den är så bra!
-Och nu… -Ja!
Och nu har jag inte burit en sen förmodligen 1999.
När jag var presidentfru åkte jag till Brasilien.
Jag hade på mig en kjoldräkt typisk för en presidentfru.
Vi hade ett trevligt samtal. Pressen kom in.
De hade en så kallad "press spray", med en massa fotografer.
Vi avslutade besöket och jag åkte tillbaka till Vita huset,
och nån hade tagit en bild upp under min kjol
som nu syntes på reklamtavlor i Rio som sålde ett visst underklädesmärke.
Åh, jisses.
Man kunde inte se ända upp, men det var suggestivt.
Så det påverkade mitt tänkande.
Sen skulle jag kandidera och tänkte: "Jag behöver inte det där."
-Sätt på en uniform. -Ge dem inte möjligheten.
-Wow. Jösses. -Där kan vi snacka om förändring.
-Minsann. -Och jag fick just veta nåt nytt om mamma.
I din yrkeskarriär spelar du en stark, beslutsam person
som måste gå ut och lösa brott och ställa skurkar inför rätta.
Vad gör du med det? Hur hjälper det?
Det var en väldigt intressant, oväntad resa för mig
med SVU, för berättelser om sexuella övergrepp berättades
varje dag på tv i människors vardagsrum.
De synliggjordes.
Man synliggjorde det här som traditionellt hade sopats under mattan.
Man började tro på överlevare.
Det är avgörande.
Så man kan inte skjuta ifrån sig,
för ni visar folk att det kan vara mer rättvist.
Och Chelsea, det är nog en av sakerna jag hör mest.
"Jag önskar att du var utredaren i mitt fall."
-Det är hjärtslitande. -Ja, det är det.
När jag först fick rollen tänkte jag: "Jag behöver bara umgås med poliser."
Men när jag genomgick SAVI-utbildningen,
alltså ingripanden mot sexuella övergrepp och våld,
bestod träningen primärt i att lyssna.
Att ha nån som kan vittna om ens historia
är begynnelsen av… rättvisa.
Underbart.
Som överlevare av relationsvåld och mentor till flickor i sitt närsamhälle
har även Katrina funnit styrka i att lyssna.
Jag är på väg att träffa henne och några av hennes flickor
för en självförsvarslektion.
ALLAKTIVITETSHUS
-Hej! -Hej!
-Får jag krama dig? -Jag vill också kramas.
Bra.
Jag har bara tagit en självförsvarslektion och det var för cirka 20 år sen.
GRUNDARE
Så det lär bli tufft i dag.
Jag ska göra mitt bästa.
Faller vi, så hjälper vi varandra upp, okej?
-Alltid. -Okej. Kom igen.
Fem. Fyra. Fortsätt, fortsätt, fortsätt.
-Tre. Två. -Du fixar det. Kämpa på.
Tiden är ute!
-Det var roligt. -Okej, allihop!
Visa mig hur ni står för att slåss.
När ni är redo. Okej?
-Kör! -Nej!
Young ladies of our future är ett workshopprogram med fokus
på självkänsla, självmedvetenhet, näringslära, meditation, antivåld.
Brownsville var ett område som jag kände behövde lite mer uppmärksamhet.
Där finns många utsatta ungdomar.
Hade nån av er tagit en självförsvarslektion tidigare?
Nej.
Nej. Var det vad ni förväntade er?
Jag trodde att de skulle ha killar i dräkter som vi skulle attackera.
Så det var inte läskigt nog för dig?
Jag var rädd när jag var liten i Little Rock när…
Vi hade metalldetektorer på mitt mellanstadium,
för det fanns så många vapen i det området.
Vad skulle ni förändra i era skolor?
Vi behöver metalldetektorer i vår skola,
för folk blir knivhuggna eller dödade på skoltoaletter och så.
Så det oroar mig.
Jag vill ha rättvisa för andra människor,
eftersom jag inte lyckades skipa rättvisa för mig själv.
Min före detta fästman var kriminalvårdare på Rikers Island.
Det var ett polisiärt yrke, så jag tyckte det var rätt coolt.
Men det var en misshandelsrelation.
Jag beslöt att lämna honom.
Så den 9 januari 1993
hade min exfästman och jag ett samtal.
Min yngsta dotter låg i min famn, och jag var gravid.
Jag gick in och la den yngsta dottern i hennes säng.
När jag kom ut ur rummet höll han en pistol riktad mot mig
och sa: "Det här är dagen då du dör, slyna."
BROTTSPLATS
Jag blev skjuten tio gånger.
MÅNDAG 11 JANUARI 1993
Jag vaknade upp ur koman.
MAN ÅTALAD FÖR SKJUTNING
KRIMINALVÅRDARE GRIPEN
Det första jag frågade var: "Var är barnet jag var gravid med?"
ÅTALAD FÖR MORDFÖRSÖK
Läkaren förklarade att mitt barn inte hade överlevt.
Han levde i två timmar.
Så det är min berättelse.
Mariska, nåt jag alltid har respekterat
är att behandla människor som har överlevt fasansfulla dåd mot dem
-som överlevare och inte offer. -Ja.
-Så att de inte definieras av… -Nej.
…valen som nån gjorde att ta nåt ifrån dem.
Exakt. När nån får sin klocka eller sin bil stulen,
vill vi bli trodda, respekterade och hörda.
När nån får en del av sin kropp stulen,
vill de ha samma sak.
Exakt.
Och det är vad vår vision för Joyful Heart var.
Vår överlevnad bör firas.
Det är vår kraft.
Jag började bara nyligen berätta för folk att jag blev våldtagen.
Och jag känner mig så…
…tacksam över att kunna säga det.
Men det var en lång resa för mig,
till och med mig, att kunna säga det.
Men nu säger jag: "Det där som hände mig definierar inte mig.
Om något, se på mig nu."
När alla sitter i ett rum tillsammans
och lyssnar på nån som berättar en sann, personlig historia ur sitt liv,
nåt som betyder nåt för dem, som de bryr sig om,
så är det en omdanande upplevelse.
Vill nån börja?
Okej.
-Okej. -Tack.
Min mamma dog när hon var 34.
Och min morfar dog när han var 34.
Så på min 34-årsdag…
Jag var alltid rädd för den, för vad den betydde,
som om det var min tur nästa gång.
Jag hade en fantastisk resa inplanerad.
Jag blev inbjuden med ett gäng konstnärsvänner
att delta i en motorcykelkaravan
till Las Vegas för att se Cirque du Soleil.
Och de var flummiga, galna hippietyper.
Och jag sa:
"Jag följer med om jag får köra min bil."
Efter två och en halv timmars körning sa alla:
"Mariska, fega inte."
Och jag sa: "Vet ni vad? Jag vill inte leva ett liv i rädsla."
Så jag hoppade på en motorcykel och vi körde,
och inom kanske 30 sekunder,
tittade en av bilförarna i vår grupp på sin mobil
och körde på min motorcykel.
Allt avstannade, och jag flög genom luften.
Och jag tänkte: "Wow, helt otroligt.
Du kommer att dö som de gjorde."
Och sen landade jag på marken och insåg att jag levde.
Och att jag inte bar på karman från det förflutna.
Och mitt liv började.
Wow.
Wow!
Då så, några slag till! Det här är okej.
Fem. Fyra. Kör på, kör på, kör på.
-Tre. Två. -Du klarar det.
Tiden är ute!
När jag vaknade upp ur koman,
sa läkaren och hans personal att jag inte skulle kunna gå igen.
Jag skulle inte kunna prata eller leva ett normalt liv.
Men jag hade en fysioterapeut.
Och han trodde att jag skulle gå igen.
Jag sa: "Jag kan inte gå igen.
Läkarna sa att jag inte kommer att gå."
Och han sa: "Det tror jag inte på.
Nåt säger mig att du klarar det."
När jag väl hade tagit mitt första steg,
kunde inget stoppa mig.
Om man inte har fått lära sig så vet man inte
att man inte ska stanna i en giftig eller dålig relation.
Och du bad väl om hjälp?
-I din våldsamma relation. -Jag bad polisen om hjälp många gånger.
Och kom de nånsin?
Ja, men de hjälpte mig aldrig, för han var polis.
Oavsett om jag hade blåtiror eller fläskläpp,
så visade han sin bricka, och då sa de inget till mig.
De lämnade mig bara där.
I slutänden svek rättssystemet mig.
Han avtjänade tio år.
-Efter att ha skjutit dig tio gånger. -Ett år för varje kula.
Känns det som rättvisa?
Det är inte rättvisa. Det kan det inte vara.
Och ändå blev du polis.
Jag blev ändå polis, för jag ville kunna ge vad jag inte fick.
Så vad säger du till unga människor som tänker
att polisväsendet är trasigt i vårt land?
Det är trasigt. Men vad jag säger är, att man kan bli en del av polisväsendet
och bli en röst. Man kan bli förändringen man vill se.
Vi behöver poliser, för människor begår brott.
Men de utbildas inte för att hantera mental hälsa.
De utbildas inte för att hantera
en person som har verkliga problem med relationsvåld.
Polisen borde inte vara till för allt.
Bra.
Jag sa till min chef att jag ville starta ett mentorprogram.
Och han blev eld och lågor.
Ett djupt andetag till
och ut genom munnen.
Och skaka loss.
-Tack. -Det var bra. Tack.
Miss Katrina lärde oss
vilken sorts människor vi borde umgås med.
Och hjälpte det?
De hjälper mig med min dåliga attityd.
Ja.
Den här gruppen hjälpte mig att få bättre självförtroende.
Den hjälpte mig att vara mig själv.
Och den visade mig att det finns många möjligheter för oss flickor
att hjälpa vårt samhälle. Så, ja.
Och jag fick nya vänner.
Särskilt den här störiga.
Carmen pratade inte ens när hon kom hit.
Hon var bara väldigt tyst. Hon pratade inte ens, och se på dig nu.
Hon har fått naglarna fixade.
-Hon skojar med folk. -Just det. Hon skojar med folk.
Jag är stolt över dig, raring. Jag är stolt över er alla.
Som Katrina, har Brittany sett rättssystemet ur olika vinklar.
I sitt advokatyrke där hon pläderar för benådning
för felaktigt dömda personer.
Och som dottern till en före detta fängslad mamma.
-Hej. Hur mår du? -Hej.
-Trevligt att träffas. -Bra.
Vi ska gå in på Refoundry och lära oss mer om vad de gör här.
Bra. Jag älskar namnet "Refoundry".
STYRELSELEDAMOT, REFOUNDRY
Refoundrys mission är att minska återfall och arbetslöshet
för frigivna personer. Det här är Gene.
YRKESHANTVERKARE & ENTREPRENÖR
Han ingick i vår första grupp i New York och är en mästerlig hantverkare.
Han ska visa er några saker i dag.
Ni damer ska bygga en vinhållare.
-Okej. -Okej.
Jag ger er en bets för att få virket att se antikt ut.
-Toppen. -Okej.
En av er stryker på, den andra räknar till fem och torkar av.
Vad händer om vi räknar till sju?
Sju går också bra.
Är du en flink person, Brittany?
Jag fick vara väldigt flink med juridiska argument.
Ja! Det är sant.
Du är verkligen en av den här rörelsens förelöpare.
JURIST & SOCIAL ENTREPRENÖR
Jag började med benådningar innan benådningar var coola.
Jag har personligen hjälpt till att fria 36 personer från livstidsdomar.
Berätta lite mer om din bakgrund.
Jag ville alltid bli advokat. Som Clair Huxtable.
Jösses, ja.
Men när man växer upp på landsbygden i östra Texas,
finns det inte många advokater, och definitivt inga som ser ut som jag.
Så jag bortsåg från den drömmen ett tag.
Mamma satt i fängelse då,
så jag försökte hanka mig fram med min syster.
Och jag sa bara: "Du, jag funderar på att gå juristlinjen."
Jag lärde mig om 1986 års lag mot drogmissbruk.
Vi måste ha nolltolerans mot drogmissbruk och drogförsäljare.
PASTOR CECIL WILLIAMS
Vi kommer att få se ett stort antal fattiga människor,
och i synnerhet svarta, hamna i häkten och i fängelser.
Mer välbärgade vita människor använde puderkokain,
och crack-kokain skenade bland färgade samhällsgrupper.
Det ledde till att en oproportionerlig andel svarta och bruna människor
fängslades för droger.
Min mamma satt i fängelse. Hon var beroende av crack-kokain.
Hon behövde rehabilitering, inte fängelse.
Och jag säger alltid: "Min mamma blev drogfri trots fängelset,
inte tack vare det."
Jag minns mitt första besök i fängelset,
och vi fick prata genom glasrutan.
Det som verkligen påverkade mig den dagen
var när jag såg ett pyttelitet läppavtryck på glaset,
där ett yngre barn hade försökt att nå sin mamma innan mitt besök.
Och det fick mig att bryta ihop.
När en person hamnar i fängelse, blir hela familjen inspärrad.
Det vet jag av egen erfarenhet,
och ur det föddes Girls embracing mothers.
Med GEM vill vi förebygga
att en framtida generation flickor hamnar i systemet,
men även se till att de utvecklas och inte bara överlever.
Det är ett unikt besök. De kom in med lunch…
PROGRAMDIREKTÖR, GEM
…och studiematerial och konstterapi.
-Så ni fick röra varandra. -Ja.
Och de satte oss i ett rum i stället för ett fängelsebesöksrum,
där man sitter på varsin sida och måste stanna där.
Under de här besöken är man i ett stort rum med sin dotter.
Man kan pyssla med hennes hår, man kan krama henne.
Varför, Brittany, finns det inte fler såna program?
Det verkar så självklart för mig
att det finns behov av det.
Jag tror för att vi har ett kriminalrättssystem i det här landet
som är så straffinriktat.
Vi har haft åratal av omdömeslösa krav på lag och ordning,
och vi har förlorat siktet på mänsklighet.
Angelica, berätta om din resa som har fört dig hit i dag
och om arbetet du utför nu.
Jag led av drogmissbruk tidigt i livet.
Jag blev introducerad genom familjen.
Sista gången jag hamnade i fängelse var jag ren när jag åkte in.
Jag avtjänade en tioårig villkorlig dom, och kunde inte hitta ett jobb.
Ingen ville anställa mig.
Så jag kunde inte betala avgifterna som jag beordrats att betala varje månad.
Men jag försörjde tre barn på egen hand.
Så när jag gick till rätten igen dömde han mig till två år inom TDC.
TDC: TEXAS STRAFFRÄTTSLIGA DEPARTEMENT
Min dotter var 11 då, och hon hade sett mamma åka in och ut.
Hon hade hört att mamma skulle bättra sig, men hon gjorde aldrig det.
Och hon hade fått nog.
De första besöken var vi helt tysta.
GEM-programmet kom in, och vi gjorde ett projekt tillsammans,
och hon bröt ihop och sa: "Mamma, jag kan inte. Kan du hjälpa mig?"
Som mamma är det just de orden man vill höra
när man har längtat efter att ens dotter bara ska vilja ha en.
Och det är bara tack vare Girls embracing mothers,
som lyckades visa mig ett annat sätt att leva.
Hur kan vi hjälpa människor att blomstra
och verkligen använda sin erfarenhet för att hjälpa andra?
Därför är jag så glad att ha Angelica här.
Hon är vår programansvariga nu.
Det handlar inte bara om att frige personer från fängelset,
-utan vad vi friger dem till. -Ja.
Så ekonomiskt bemyndigande är väldigt viktigt för mig.
-Det borde det vara. -Det kan stoppa cykeln av fattigdom
som leder till våldsbrott.
Du har bevisat en modell som fungerar.
Du har också värvat några fantastiska förkämpar
som Kim Kardashian.
Hon såg mig och stödde mitt arbete
vid en tidpunkt då många inte gjorde det.
LOS ANGELES KALIFORNIEN
Att utmana orättvisa domar är inte lätt.
Och när Kim hörde om vad Brittany gjorde, blev hon inspirerad att hjälpa till.
Sen beslöt Kim att läsa juridik så att hon kunde göra ännu mer
för att försöka hjälpa till att göra vårt rättssystem mer rättvist.
Hon har en enorm global plattform.
Hundratals miljoner följare.
Vilket nästan är obegripligt.
Troligen på varje kontinent.
-Kanske till och med Antarktis. -Säkert.
-Hur mår du? -Jösses, tjejen. Åh!
-Hej. Hur mår du? -Hej.
-Jösses. -Bra.
Kim, vi hade jurister som föräldrar båda två,
men jag ville aldrig bli jurist när jag var liten.
Ville du det?
Såg du din pappa och tänkte "jag kan se mig själv göra det där"?
Det gjorde jag faktiskt.
I hans kontor fanns varje bevisbok man kan föreställa sig.
ENTREPRENÖR & JURISTLÄRLING
Mina systrar lekte och hade roligt ute i poolen med alla våra vänner,
och jag satt i hans kontor och gick igenom alla bevisböckerna.
Det var väl meningen, eller hur?
-Det finns ett syfte med allt. -Allt på resan.
Är vi redo för tävling?
Jag tittar på dig, mamma, för Kim har studerat mer nyligen än du.
Jag vet inte. Kim har nog ett orättvist övertag.
Det tog mig några gånger, men vi kom hit.
Då så. "Under vilka omständigheter får man använda dödligt våld
för att försvara sig?"
När man själv utsätts för dödligt våld
eller tror att dödligt våld är nära förestående.
"Skilj på ocker/utpressning och rån."
Rån är vanligtvis ett fysiskt brott,
medan ocker och utpressning inte kräver det.
Ännu en poäng till dig, mamma.
-Tack så mycket. -Okej.
Korrekt.
Mamma, du gjorde ett bra försök.
Tack, raring.
Kim, en anledning till att vi ville prata med dig
är arbetet du har utfört och ditt engagemang för straffrättsreform.
Låt mig fråga dig om beslutet att faktiskt bege dig till Vita huset.
Jag minns att jag gick in på ett möte i Roosevelt-rummet.
Det var ett benådningsmöte, och mina mentorer var där inne med mig.
Och de använde varenda förkortning…
-…så att jag inte förstod nåt. -Var är avkodaren?
Ja, de sa DOJ, och jag satt där och sms:ade:
"Vad är DOJ?"
Och hon sa "justitiedepartementet" och jag tänkte:
"Hur ska jag veta det? Jag har aldrig varit här förut."
-Var det då du beslöt att läsa juridik? -Ja.
-Häftigt. Så fantastiskt. -För jag var så generad.
Och trots att det tog mig ytterligare ett och ett halvt år
för att jag inte klarade provet…
Men du gav aldrig upp.
Jag gav aldrig upp.
Och mina barn var där
varje gång jag öppnade mina resultat. Och de såg mig gråta.
Och sen sista gången de såg mig gråta,
-var det lyckotårar. -Ja, av glädje.
Jag hade klarat det.
Det är ett av skälen till att jag är så enträgen.
Om mina barn skulle bli gripna,
så har de inte lika goda chanser som jag, om jag blev gripen.
-Eller om du blev gripen. Dina barn. -Eller mina vita barn.
Och det var nåt som höll mig motiverad.
De mer relaterbara historierna är ofta de
som pratar om en perspektivförändring.
Man börjar se världen lite annorlunda
eller se sig själv i världen lite annorlunda.
Okej, vems tur är det?
-Okej. -Okej.
-Din tur! -Jag ska berätta en annan sorts historia.
Bra, vi behöver lite omväxling.
Allt jag ville i första klass var att bli behandlad som alla andra,
men kanske även i hemlighet att bli mrs Mitchells favorit.
Det fanns en tidsperiod då mina hemläxor började försvinna.
Jag hade alltid varit ansvarsfull med mina hemläxor,
för, som sagt, jag ville verkligen bli mrs Mitchells favorit.
Så mrs Mitchell gömde sig en dag i klassrummet under rasten
och såg den lilla pojken ta min läxa ur min bänk,
sudda ut mitt namn och skriva dit sitt namn,
och sen lämna in den som sin egen.
Och den lilla pojken fick kvarsittning på rasten.
Några veckor senare kom samma lilla pojke fram till mig
under vår fria lektid.
Och han sa: "Chelsea, du verkar väldigt förtjust i mrs Mitchell."
Jag sa: "Jag älskar mrs Mitchell."
Han sa: "Vet du vad världens bästa komplimang är?"
Och jag sa: "Nej."
Och han sa: "Fan ta dig."
Så jag gick fram till mrs Mitchell och sa: "Mrs Mitchell, fan ta dig."
Och hon såg förskräckt ut!
Och jag började gråta, för jag visste att nåt hade gått väldigt snett,
men jag visste inte vad.
Och i Little Rocks skoldistrikt
användes fortfarande aga som straff.
Jag grät fortfarande, och jag fick sätta mina händer mot korridorsväggen
medan mrs Mitchell slog mig, och jag trodde mitt liv var över.
När hon var klar, gav hon mig en riktigt stor kram
och sa: "I morgon är en ny dag."
Och när jag kom hem lärde mina föräldrar mig att använda en ordbok.
Wow.
Jättebra.
-Den tarvliga lilla pojken! -Jag ska leta upp den där grabben!
-Det är en jättebra historia. -Jag vet.
Men det som spelade mest på mina hjärtsträngar
var slutet när hon gav dig en kram
och sa att i morgon är en ny dag.
HISTORIEBERÄTTARINSTRUKTÖR
Bara så att du skulle veta att du inte var en dålig unge.
Men alla de här historierna är tillblivelsehistorier
där vi verkligen lärde oss nåt eller fick en ny insikt eller…
De är byggstenarna som gör oss till dem vi är i dag.
Straffrättsreform är ett svårt ämne.
Å ena sidan ger din plattform dig en bred publik för det du gör.
Å andra sidan håller den kvar dig där uppe och gör dig till en måltavla.
Hur har dina följare reagerat?
Finns det vissa fall där du ser riktiga underströmmar på sociala medier?
Kändisskapet kan hjälpa till att ändra vissas åsikter,
och ibland kan det vara till vår nackdel.
Så jag försöker alltid hitta rätt strategi.
När jag sen beslutar att involvera fanbasen på sociala medier,
känner de sig delaktiga och vill hjälpa till.
En av de sjukaste dagarna var när en avrättning skulle ske.
Jag la ut alltihop på sociala medier.
ORDSPRÅKSBOKEN 24:11 RÄDDA DEM SOM SLÄPAS TILL DÖDEN
Men sen måste jag prova kläder för Skims.
Och sen måste jag göra sminkprover, för jag var tvungen att godkänna produkten
inom en timme om vi skulle lansera.
Den här mannen skulle avrättas. Och jag bara grät mig igenom det.
#BRANDONBERNARD BORDE INTE AVRÄTTAS
1. HAN VAR 18 2. HAN VAR INTE SKYTTEN
Mina barn kom inspringande och sa: "Varför gråter du?"
Och jag lät honom prata med mina barn på högtalartelefon.
2 TIMMAR TILL BRANDON BERNARDS AVRÄTTNING
Det var hans sista timme, och jag ville dela den resan med folk
så att de verkligen förstod att det fanns en människa bakom avrättningen.
Det fanns familjer bakom den här avrättningen.
Ibland har vi lyckats stoppa avrättningar.
Ibland inte.
JAG KAN INTE SÄGA NOG OM HUR FANTASTISK BRANDON VAR.
VÅRT SYSTEM ÄR TRASIGT.
Jag fattar inte att jag inte såg de här orättvisorna tidigare i mitt liv.
Du växte upp med fantastiska föräldrar
som lärde dig så mycket om världen tidigt i livet.
Och förväntade sig en åsikt.
Och att tvingas ha en åsikt är bemyndigande
och lär en så mycket.
Ingen frågade mig om min åsikt angående situationer som…
Jag hade ingen aning. Jag levde i en bubbla i Beverly Hills.
Och så tänker jag inte uppfostra mina barn.
När jag var liten, blev min farbror Roger gripen
och fängslad för att han sålt kokain till en polis under täckmantel.
Jag tror att den erfarenheten påverkade mig djupt,
för han hade alltid bara visat mig kärlek.
Så jag fick försöka förlika mig med att nån jag kände som god
hade gjort nåt som inte var gott.
Samtidigt borde en gärning inte definiera resten av hans liv.
Absolut.
Det betyder inte att de inte förtjänar fängelsestraff.
Ibland när man arbetar med reform,
tror folk att det betyder att man inte är hård mot brottslingar.
-när det behövs. -Jag håller med.
Varför kan vi inte ha fler rehabiliteringscenter hellre än fängelser?
Vi kastar bort människors liv, när de faktiskt kan förändras.
Jag tror på andra chanser.
Vi är i norra Kalifornien,
en av de vackraste platserna i hela världen.
Jag ska träffa domare Abby
som banar väg för ett separat rättssystem för ursprungsamerikaner
baserat på Yurok-folkets värderingar och kultur.
Hon tycker att vi borde fokusera på att reparera samhällen,
inte bara straffa människor.
Jag tror att det finns läxor som resten av oss kan lära oss
om hur rättvisa skipas och förstås på olika sätt.
Vi gör aldrig det.
-Har vi nånsin gjort det? -Nej, vi gör inte det.
Hej.
Hej. Välkommen.
Oj, det här är så coolt.
Vad ska vi kalla dig?
-Hillary är ett bra namn. -Då kör vi på det.
-Har du ätit ekollonsoppa? -Nej. Det blir spännande.
Vi ska göra den extra speciell åt dig.
Jag ger dig till och med den lilla stenen.
Okej.
Det är inte snabbmat.
-Om du undrade. -Det är ett som är säkert.
Jag har nog det hårdaste ekollonet i kommunen.
Så vad är några av ingripandena som du har funnit fungerar?
Hela grejen med rättssystemet här är
att man inte kan ha en vinnare och en förlorare
för alla måste leva jämte varandra.
Så man måste ha ett sätt att göra det kulturellt relevant.
Man måste återuppbygga gemenskap, och det är vad de här programmen gör.
MEDLEM I YUROK-STAMMEN
Jag var domare i San Francisco där jag var delstatskommissionär i åratal.
Först när jag kom hem sa folk: "Du kan inte vara domare,
för du känner den eller den personen."
Jag sa: "Jag känner alla, och ni alla känner mig.
Vad försöker ni säga?"
DOMARE ABBY CHEFSDOMARE
"Tror ni att vi för 500 år sen sprang längs floden
och letade efter en främling för att lösa våra problem?"
Jag vet hur delstatsstruktur och federal struktur ser ut,
och jag kände att det inte var en lämplig struktur för oss.
Det här är mitt hem, och jag kände att det här var mitt syfte.
Och jag måste börja göra vad jag kunde för att skapa en struktur
som kommer att överleva mig och bli en del av oss.
Välbefinnanderätten är en plats där folk får hjälp
om de har problem med droger eller alkohol.
Och vi hjälper dem lösa inte bara det problemet,
utan vi frågar dem: "Behöver du nån annan hjälp?"
Det är som en ormbunksstormarknad.
Var man än tittar finns det fina ormbunkar.
Laura är Yurok-rättens kulturchef.
Hon hjälper till att återkoppla medlemmar i Välbefinnanderätten till vår kultur.
Min dotter här vet en del om vävning.
Vi försöker att bara skörda de bästa ormbunkarna,
och sen använder vi bara den innersta delen till korgarna.
Att bara vara ute i allmänhet…
KLIENT VÄLBEFINNANDERÄTTEN
…och att kunna ta ut mina döttrar hit
och göra det här med dem är en välsignelse.
Jag kunde inte göra det förut, för jag var fast i missbruket…
Jag tror att allt missbruk grundar sig i trauma.
Det historiska traumat och generationstraumat.
Jag menar det inte som en ursäkt för nåt,
men det måste erkännas för vad det är.
Yurok-ordet för polis betyder "män som stjäl barn",
för de kom och stal barnen.
De tog barnen till internatskolorna.
Det förekom mycket misshandel, och attityden var "döda indianerna".
Mycket alkohol dumpades till en början hos ursprungsbefolkningar
som att sätt att tysta oppositionen.
Efter invasionen lämnades vi med många beteenden vi inte haft förut.
Och vi måste hantera de beteendena.
Att be om hjälp är svårt.
Innan jag beslöt att bli ren,
kändes det som om vi hade förbrukat all hjälp från vår familj,
och att bli avvisad gjorde det svårt.
Ja. Vi har en folksaga om en liten fågel. Har ni hört den?
Han hade en bruten vinge
och kunde inte flyga söderut över vintern med sin familj.
Han var i skogen.
Han ville ha en trygg plats att tillbringa vintern på.
Den lilla fågeln gick till eken och sjöng en sång som gåva.
Han sa: "Får jag stanna hos dig,
för jag har en bruten vinge och kan inte flyga med min familj?"
Och eken sa: "Jag har inte tid att dras med dig."
Och den lilla fågeln sa: "Okej."
Han började bli väldigt nedslagen över att ingen ville hjälpa honom.
Men sen gick han till redwoodträdet.
Och redwoodträdet sa: "Visst, du kan övervintra hos mig."
Och då kom skaparen ner och gick till redwoodträdet och sa:
"Du kommer att leva längst och bli störst i skogen för det du har gjort.
Du vet hur man lever."
Sen gick han fram till eken.
"Från och med nu kommer du att ha ekollon
och förse alla människor med mat.
För det är viktigt."
Livsläxan i den här historien är att vi alla har ett ansvar
att vaka över och ta hand om varandra.
Bara stödet jag hade från stammen och de kulturaktiviteter vi gör,
får mig att känna tillhörighet,
och det ger mig mer balans.
Och att kunna finnas här för mina barn nu
och lära dem, är en stor del av mitt läkande.
Ja, tillhörighetskänslan är avgörande.
Ja.
Och det är verkligen… Jag menar, du försöker verkligen
att gräva fram rötterna av den tillhörighetskänslan för folk.
"Vad är din ursprungshistoria?
Vad var traumat? Vad lever du med?
Jag tycker att det är så vettigt, och vi gör inte det.
Och alla bra saker, du vet? Det finns mycket som är bra.
Vart är vi på väg?
Bort till eldstaden.
Jag är bara förbluffad över att man kan göra det här i en korg.
Och den börjar bli tjock. Det är verkligen…
-Håll ett öga på den. -Här är en till.
KULTURBÄRARE & ÅLDERKVINNA
De där små fastnar i grytan så du måste röra om.
-Ja. -Ser du den där?
Det är nog bäst jag tar över.
Bra jobbat, Bert.
Jag älskar ert sätt att tänka kring det här.
Vi har Välbefinnandeklienter som har fullföljt sitt program
och ändå kommer tillbaka,
för de känner att de fortfarande behöver det extra stödet
eller närheten till gruppen.
Och…
Vad?
Det var en av mina svaranden.
Starkt medhåll. Ja.
Har du stött på personer för vilka de här budskapen inte fungerar?
Oavsett vad du försöker med…
Ja, vi har fall som pågår i tre, fyra, eller fem år.
Jag ger bara inte upp.
Man måste vara obeveklig.
Man måste bara kämpa på.
Alla vet nog att man inte kan straffa sin väg
till nåt slags fredlig, trygg, säker plats.
Man inte göra det med barn, och inte med system.
Så vi måste lära oss av allt ni gör.
Jag kan inte tacka er alla nog.
Tack för att ni tillbringade tid med mig och för…
Vad domare Abby har gjort här är
att skapa ett system där alla är fokuserade på
inte bara individens ansvar,
utan samhällets ansvar för den individen.
Tack så mycket.
Flickor, vet ni varför skaparen skapade Yurok-folket?
Nej.
Inte? Vårt enda syfte i livet är att återställa balansen på jorden.
Genom att släppa det onda och lyfta upp det goda
tror vi att vi återställer balansen i världen.
Så det är väldigt fint, men även ett enormt ansvar
gentemot oss själva, gentemot vår existens och gentemot världen.
"Dracula attackerar Van Helsing,
och Van Helsing tar fram en flaska med heligt vatten och stänker på Dracula.
Kan Van Helsing försvara sitt agerande grundat på självförsvar?"
-Ja. -Tryck på din knapp.
-Ja. -Nej.
När faran för attack är över
kan självförsvar inte längre användas som försvar.
En vampyr kan alltid attackera.
Du har fel.
Ni två delar ett tävlingslystet drag.
Här favoriseras ingen.
Undertexter: Kristina Donnellan