-Привіт. -Вітаю. Що ви хочете?
Каву з молоком.
-Каву з молоком? -Так.
-А мені чорну. Дякую. -Одна кава.
-Побільше молока. -Побільше.
-Ви – Челсі? -Так, мем.
Це ж треба!
-А вам каву дали? -Я нервуюся й забула.
-Забула каву. -Не забудьте…
Це ж ваша кава?
-Тримайте. -Дякую, люба.
Дуже дякую.
Хорошого дня.
Мені завжди було цікаво… Ми з татом юристи,
а ти ніколи не хотіла вчитися на юрфаку.
Хоч я любила посперечатися в дитинстві.
-Ти б стала хорошою адвокаткою… -І зараз.
…бо ти любила сперечатися.
Хіба тобі не подобалося дивитися «Закон і порядок» з бабусею?
Ми з нею дивилися «Закон і порядок»,
коли вона займалася на велотренажері.
А я поряд бігла на біговій доріжці.
У світі серіалу «Закон і порядок»
злочини завжди розкривають, негідників ловлять
-і ніхто не помиляється. -Так.
Але ми знаємо…
-Що в реальному житті такого не буває. -Не буває.
Продовжуй.
Я сказала: «Стояти!» – і схопила когось.
Саме тому я так відчайдушно б'юся.
Я так радію цій миті!
СИЛЬНІ ДУХОМ ЖІНКИ ВИМАГАЮТЬ СПРАВЕДЛИВОСТІ
Будемо вчитися розповідати історії…
МАНГЕТТЕН НЬЮ-ЙОРК
…з Марішкою Гарґітей, зіркою «Закон і порядок: спецвідділ»,
яка в реальному житті виступає на захист жертв сексуального насилля.
Марішка знає, як розповісти власну історію так, щоб її почули.
-О боже! Як прекрасно! -Привіт.
Не вже ви так само раді, як я?
-Так! -О боже.
Мені, мабуть, теж слід пострибати.
Це ідеальне місце. Тут приємно зустрічатися.
-Мене тут знімали. -Переслідування?
-Розмову? -Опитування.
Я прийшла в костюмі зі значком,
-спитала те і се. -Бігти не довелось?
Тоді сказала: «Стояти!» – й схопила когось.
Але сьогодні такого не буде.
-А чого? -Хочете?
Спочатку попередьте –
-тоді хапайте. -Добре.
Починаємо з правої руки.
Два, раз. Два, раз. Два раз. Два, раз. Раз, раз, раз.
Послухайте, тепер
ми розігрілися, відчули тіло й готові розповідати історії.
Розповідаючи історії в «Молі» ви змінюєте життя.
АННА РОБЕРТС ІНСТРУКТОР З ОПОВІДАННЯ
Мета – зміна.
Наступна вправа. Кажіть перше, що спаде на думку.
САРА ОСТІН ДЖЕННЕС ПРОДЮСЕР
«Раніше я була "пробіл", а тепер я "пробіл"».
Можна стільки всього придумати!
МАРІШКА ГАРҐІТЕЙ – АКТРИСА ЗАСНОВНИЦЯ ФОНДУ «РАДІСНЕ СЕРЦЕ»
Раніше я думала, що всі кращі за мене,
а тепер я знаю, які маю особливі здібності.
Ура.
-Як гарно. -Голосне «Ура!»
Класно.
Так, подумаємо. Раніше я носила спідниці.
Як прекрасно!
-А тепер… -Так!
А тепер я їх не ношу, певно, з 1999 року.
Коли я була Перша леді, я поїхала в Бразилію.
На мені був такий собі костюм Першої леді.
Ми приємно поспілкувалися, зайшла преса.
Відбувся так званий пресовий душ, тож там були й фотографи.
Зустріч завершилася, ми поїхали додому.
Я повертаюся в Білий дім.
А хтось сфотографував, мої ноги під спідницею, знизу вгору…
і це фото було на білбордах
у Ріо, в рекламі якогось бренду білизни.
О боже.
Геть усього видно не було, але можна було собі уявити.
Це дуже на мене вплинуло.
А потім, коли я вела свою кампанію, подумала: не треба такого.
-Надіну уніформу. -Виключу такі моменти.
-Ого. Боже мій. -Ось і відбулася переміна.
Отак.
А я дізналася щось нове про маму.
Ваша робота – грати сильну, рішучу людину,
яка мусить розплутувати злочини й приводити поганців до правосуддя.
Як ви цим користуєтеся? Як це допомагає?
Для мене «Спецвідділ» був дуже цікавою й неочікуваною подорожжю,
бо це – щоденні розповіді про сексуальне насилля
по телевізору, який люди дивляться в себе у вітальні.
-І тому це стає… -Стає видимим.
Видимим. Те, про що публічно не говорили.
Жертвам вірять.
Це найважливіше. Так!
Тож, люди собі все добре уявляють,
бо їм показують, що може бути справедливіше.
Челсі, найчастіше я чула таке:
«От якби ви були детективом у мої справі».
-Від такого серце крається. -Це точно.
Коли я отримала цю роль, подумала:
«Мені треба тусити з копами».
Але коли я пройшла Програму запобігання
сексуальним нападам і насиллю,
нас здебільшого учили слухати.
Те, що хтось вислухає твою історію –
вже початок… правосуддя.
Добре сказано.
БРАУНСВІЛЛЬ НЬЮ-ЙОРК
Катріна пережила домашнє насилля, наставляє дівчат у громаді
і теж знайшла силу в слуханні.
І я зараз зустрінуся з нею і її дівчатами
на уроці самозахисту.
ГРОМАДСЬКИЙ ЦЕНТР
Привіт!
-Обіймемося? -Залюбки.
Чудово.
Я раніше була лише на одному уроці самозахисту…
-А я не була. -…років 20 тому.
КАТРІНА КУК БРАУНЛІ – ЗАСНОВНИЦЯ «МОЛОДІ ЖІНКИ МАЙБУТНЬОГО»
Сьогодні нам надеруть дупи.
Я відбиватимуся.
Піднімемо одна одну, якщо впадемо. Добре?
-Завжди. -Гаразд. Ходімо.
П'ять. Чотири. Продовжуйте. Продовжуйте.
-Три. Два. -Молодець. Продовжуй.
-Час! -Продовжуй.
-Це так весело. -Увага!
Покажіть вашу бойову стійку.
Ви готові. Так?
-Пішли! -Ні!
«Молоді жінки нашого майбутнього» – програма,
де вчать поважати й розуміти себе, е-е,
харчуватися, медитувати, протистояти насиллю.
Браунсвілль – район,
який, на мою думку, потребував більшої уваги.
Там багато дітей у групі ризику.
Хтось із вас раніше був на уроці самозахисту?
Ні.
Цей урок – те, чого ви очікували?
Я думала, тут будуть хлопці в захисних костюмах,
ми будемо на них нападати.
ЛАНАЯ
То це було не достатньо страшно для тебе?
У дитинстві в Літл-Рок я боялася, коли…
нас у старшій школі були металодетектори,
бо в тому районі в людей було дуже багато зброї.
Що б ви змінили у своїх школах?
Нам у школу теж треба металодетектори,
бо багатьох ранять ножами або вбивають у шкільних…
КАРМЕН
…туалетах. Я через це хвилююся.
Я хочу справедливості для інших людей,
якщо вже не добилася її для себе.
Мій колишній наречений був наглядач у тюрмі на Райкерсі.
Він забезпечував правопорядок. Я думала, що це круто.
Але наші стосунки, були сповнені насилля.
Я вирішила піти.
Дев'ятого січня 1993 року
мій колишній і я розмовляли.
Я тримала на руках найменшу дочку і була вагітна.
Я зайшла всередину й поклала найменшу в ліжечко,
а коли вийшла з кімнати, він направив на мене пістолет.
І сказав: «Сьогодні ти помреш, сучко».
МІСЦЕ ЗЛОЧИНУ ПОЛІЦІЯ ОКРУГУ САФФОЛК
Він вистрілив у мене 10 разів.
11 СІЧНЯ 1993 РОКУ
Я опритомніла після коми.
ЧОЛОВІКА СУДЯТЬ ЗА СТРІЛЯНИНУ
ЗААРЕШТОВАНО НАГЛЯДАЧА З ТЮРМИ
Перше, про що я спитала – де дитина, якою я була вагітна.
СТРІЛЯВ У ЖІНКУ ЗВИНУВАТИЛИ У СПРОБІ ВБИВСТВА
Лікар сказав, що хлопчик не вижив.
Він прожив дві години.
Отака моя історія.
Знаєш, Марішко, я завжди з повагою ставилася до того,
що до людей, з якими робили жахливі речі, ставляться
-як до постраждалих, а не жертв. -Так.
-Щоб їх не визначав… -Ні.
…вибір того, хто захотів їх чогось позбавити.
Так. Коли в когось крадуть годинник чи машину,
нам хочеться, щоб нам вірили, нас поважали й чули.
Коли крадуть частину тіла,
людині теж цього хочеться.
Саме так.
Це те… Наше бачення в «Радісному серці» таке, що…
тим, що ви пережили й вижили, треба пишатися.
Це ваша сила.
Лише нещодавно я почала казати людям, що мене теж зґвалтували.
І я почуваюся вдячною,
бо можу про це говорити.
Але в мене пішло багато часу –
навіть у мене – щоб почати говорити про це.
А тепер я думаю так: «Те, що зі мною сталося, не визначає мене».
-Так. -Лише подивіться на мене тепер.
Коли люди сидять разом
і слухають, як хтось розповідає правдиву особисту історію з життя,
щось важливе для них, за що вони переживають –
такий досвід змінює.
Хтось хоче почати?
Гаразд.
-Добре. -Дякую.
Моя мама померла в 34 роки.
І дід мій помер у 34 роки.
Тож на свій 34-й день народження…
Я завжди його боялася, думала, чи значить це,
що я – наступна.
У мене була запланована прекрасна подорож.
Мене й моїх друзів-митців запросили
поїхати гуртом на мотоциклах
у Лас-Веґас на шоу «Цирку дю Солей».
Вони були такі неорганізовані й трохи шалені хіпі.
Я сказала,
що поїду, але на машині.
От ми їдемо вже дві з половиною години, і всі повторюють:
«Марішко, не будь такою обережною».
І я така: «Я не хочу весь час жити у страху».
Я сіла на мотоцикл, і ми поїхали далі.
Десь через 30 секунд
жінка в одній з машин, які їхали з нами, дивилася в телефон
і в'їхала в мій мотоцикл.
І все завмерло. Я лечу
й думаю: «Ого. Повірити не можу.
Я помру, як померли вони».
Я впала на землю й зрозуміла, що жива.
І що я не несу в собі карму минулого.
І тоді я почала жити. Так.
Оце так.
Клас!
Так, ще кілька ударів!
Тепер добре.
П'ять. Чотири. Продовжуйте.
-Три. Два. -Молодець. Продовжуй.
-Час! -Продовжуй.
Щойно я вийшла з коми,
лікар й інші медпрацівники сказали мені, що я більше не ходитиму.
Що я не говоритиму. І не зможу жити нормальним життям.
Але мій фізіотерапевт
вірив, що я знову зможу ходити.
Я кажу йому: «Я не зможу ходити.
Лікарі сказали, що не зможу».
А він мені: «Я в це не вірю.
Щось мені каже, що ти зможеш».
І щойно я зробила перший крок –
мене було не зупинити.
Якщо тобі не пояснюють цього, ти не знаєш,
що не можна підтримувати токсичні стосунки.
Що не можна підтримувати погані стосунки.
І ти ж просила про допомогу, так?
-Через домашнє насилля. -Я багато разів зверталася
в поліцію.
І вони приїжджали?
Так. Але ніколи не помагали,
бо він служив у правоохоронній системі.
Хай у мене був синець під оком чи розбита губа,
він показував жетон, і вони мені нічого не казали.
Вони просто їхали.
Зрештою, система правосуддя мене підвела.
Він сидів десять років.
За десять пострілів.
За те, що стріляв у мене. По року за кожну кулю.
Хіба це правосуддя?
Це не правосуддя. Аж ніяк.
І все одно ти стала офіцером поліції.
Усе одно стала офіцером поліції,
бо хочу мати змогу давати те, чого сама не отримала.
Що ви скажете молодим людям, які думають…
що в нашій країні поліція не працює як слід?
Так і є. Але я скажу, що вони самі можуть піти служити в поліцію,
можуть на щось вплинути. І можуть сприяти змінам.
Поліція потрібна, бо люди скоюють злочини.
Але поліцейських не вчать працювати з порушенням психічного здоров'я.
Не вчать працювати з людьми,
в яких справжні проблеми з насиллям у сім'ї.
Поліція всього не вирішить.
Добре.
Я сказала шефу, що хочу відкрити менторську програму.
Він згоден, що це чудова ідея.
Ще один глибокий вдих
і видих через рот.
І струсіть усе з себе.
-Дуже дякую. -Чудово. Дякую.
Міс Катріна вчить нас,
з якими людьми спілкуватися,
Вам це допомагає?
Може впоратися з моєю дурною поведінкою.
КАНЕЙША
Ага.
Ця група допомогла мені здобути впевненість у собі.
Я не соромлюся бути собою.
І я побачила багато можливостей для нас, дівчат,
допомогти своїй громаді. Отже – так.
І в мене з'явилися нові подруги.
Особливо оця надокучлива.
Коли Кармен прийшла, вона навіть не говорила.
Вона була дуже тиха.
А тепер погляньте на неї.
Нігті нафарбовані,
-Вона дражниться з людей. -Так. Дражниться.
Я пишаюся тобою, мила. Я всіма вами пишаюся.
Як і Катріна, Бріттані бачила систему правосуддя з різних боків.
Як адвокатка, що бореться за помилування
несправедливо засуджених.
І як дочка матері, яка була засуджена й сиділа в тюрмі.
-Привіт. Як справи? -Привіт.
Приємно познайомитися.
Ми підемо в «Refoundry» й подивимося, вони що там роблять.
Добре. І назва чудова – «Refoundry».
НОЕЛЛЬ КЛІАЛІ ЧЛЕН РАДИ ДИРЕКТОРІВ «REFOUNDRY»
Наше завдання – зменшити кількість рецидивів
і безробіття серед колишніх в'язнів.
Це Джин.
ДЖИН МАНІҐО МАЙСТЕР, ПІДПРИЄМЕЦЬ
Випускник першої групи в Нью-Йорку.
Він майстер
і покаже вам, як виготовляти певні речі.
Ви, леді, будете робити стелаж для вина.
-Добре. -Гаразд.
Я даю вам фарбу, щоб пофарбувати деревину під старовину.
Добре.
Одна наносить її, друга лічить до п'яти й стирає.
А що буде, якщо полічити до семи?
Можна й до семи.
Ти вправна людина, Бріттані?
Я мала бути вправною в юридичних справах.
Авжеж. Правда.
Ти – одна з піонерок цього руху.
БРІТТАНІ К. БАРНЕТТ АДВОКАТКА, ПІДПРИЄМИЦЯ
Я клопотала про помилування до того, як це стало модно.
Я особисто допомогла звільнити 36 людей з довічним.
Розкажи нам трохи про себе.
Я завжди хотіла бути адвокаткою. Клер Гакстебл.
О боже. Так.
Але я росла у Східному Техасі, в селі,
там небагато адвокатів, а схожих на мене зовсім нема.
Тож я на якийсь час забула про цю свою мрію.
Моя мама тоді була в тюрмі,
тож ми з сестрою просто намагалися якось прожити.
Якось я сказала: «Я думаю вступити на юрфак».
Я прочитала про Закон проти зловживання наркотиками 1986 року.
Ми мусимо бути нетерпимі до тих, хто вживає й продає наркотики.
ПРЕПОДОБНИЙ СЕСІЛ ВІЛЬЯМС
Ми побачимо, як багатьох бідних,
особливо темношкірих, саджатимуть у тюрму.
Багатші білі вживали кокаїн,
а крек заволодівав громадами темношкірих.
Тому непропорційно більша кількість темношкірих
потрапляли в тюрму за наркотики.
Моя мама була в тюрмі. Вона пристрастилася до креку.
Їй потрібна була реабілітація, а не тюрма.
Я завжди кажу: «Мама одужала попри тюрму,
а не завдяки їй».
Пам'ятаю, як уперше відвідала маму в тюрмі.
Ми мусили спілкуватися крізь скло.
У той день мене дуже вразив
маленький відбиток руки на склі,
певно, перед цим якась мала дитина намагалася дотягтися до мами.
Це мене просто прибило.
Коли в тюрму садять когось одного, насправді там уся сім'я.
Я знаю це з власного досвіду.
Тому заснувала організацію «Дівчата обіймають матерів».
У ній ми намагаємося запобігти тому,
щоб наступне покоління дівчат опинилося в тюрмі.
Сприяємо тому, щоб вони процвітали, а не просто виживали.
Це унікальний візит. Вони принесли ланч…
АНДЖЕЛІКА САРАГОСА ДИРЕКТОР ПРОГРАМИ
…принесли урок і арт-терапію.
-Тому можна торкатися одна одної. -Так.
Ви можете бути в одній кімнаті, не як під час візитів у тюрмі,
коли ви заходите, сідаєте з іншого боку столу
й мусите там залишатися.
Під час цих візитів, ви у великій кімнаті, з вами дочка.
Ви можете робити їй зачіску, обіймати її.
Бріттані, чому таких програм небагато?
Мені… здається очевидним,
що в них є велика потреба.
Думаю, тому, що в цій країні кримінальна юридична система
зосереджена на покаранні.
Багато років прагнення закону й порядку заводить не туди,
і ми забули про людяність.
Анджеліко, розкажи, як ти опинилася тут
і робиш те, що робиш.
У юності я теж страждала від залежності.
Мене привчили до наркотиків рідні.
Востаннє, коли я опинилася в тюрмі, я була «чиста».
Річ у тім, що я була на випробному терміні, десять років.
Ніхто не брав мене на роботу.
І я не могла оплатити рахунки, які мусила оплачувати щомісяця.
Але я сама виховувала трьох дітей.
Тож суд приговорив мене до двох років ТДКП
ТДКП: ТЕХАСЬКИЙ ДЕПАРТАМЕНТ КАРНОГО ПРАВОСУДДЯ
Моїй дочці було 11 років. Вона бачила маму і в тюрмі, і на волі.
Їй казали, що в мами все налагодиться, та цього не ставалося.
І вона більше так не могла.
Перші два візити пройшли в повній тиші.
Тоді з'явилася «ДОМ» і ми з нею разом щось робили.
Вона не витримала й сказала:
«Мамо, я не знаю, як це робити. Допоможи».
Як мати ви розумієте, що ті слова в тих обставинах…
Коли вам хочеться, щоб ваша дочка не відвернулася.
І це лише тому, що «Дівчата обіймають матерів»
показали мені, як можна жити.
Як нам допомогти людям процвітати
і використати їхній досвід, щоб допомогти іншим?
Саме тому я дуже рада, що з нами тут Анджеліка.
Тепер вона директор нашої програми.
Річ не в тім, щоб звільнити людей з тюрми.
-Де вони після неї опиняться? -Так.
Для мене дуже важливо дати їм матеріальну впевненість у собі.
-Так. Це важливо. -Це допоможе розірвати коло бідності
й насильницьких злочинів, спричинених нею.
Ви створили модель, яка функціонує.
Ви також залучили потужних активістів,
наприклад, Кім Кардаш'ян.
Вона мене помітила й підтримала мою роботу,
коли мало хто підтримував.
ЛОС-АНДЖЕЛЕС КАЛІФОРНІЯ
Боротися з несправедливими вироками важко.
І коли Кім почула про роботу Бріттані,
вона захотіла допомогти.
А потім Кім вирішила вступити на юридичний, щоб спроби зробити
нашу систему правосуддя справедливішою були ефективніші.
Уявіть собі: вона людина, яку знає весь світ.
За нею стежать сотні мільйонів.
Сотні мільйонів. Таке важко
-навіть уявити. -На всіх континентах.
-Може, й у Антарктиці. -Точно.
-Вітаю. -О боже, дівчино.
-Як справи? -Добре.
-О боже. -Добре.
Наші з тобою батьки – адвокати.
Особисто я в дитинстві не хотіла стати адвокатом.
А в тебе було таке бажання?
Ти дивилася на тата й думала: «Я бачу себе в цьому». Ні?
-Так. Думала. -Справді?
У нього в офісі була величезна кількість книг доказів.
КІМ КАРДАШ'ЯН ПІДПРИЄМИЦЯ, СТУДЕНТКА ЮРФАКУ
Мої сестри сиділи біля басейну з друзями, розважалися,
А я в татовому офісі переглядала книги доказів.
Отже, це доля.
-Для всього є причина. -Усе – шлях.
Готові зіграти в гру?
Я так дивлюся, мамо, бо в Кім знання свіжіші за твої.
Не знаю. У Кім перевага. Так нечесно.
Я не одразу, але навчилася.
«За яких обставин можна вдатися до смертоносного насилля,
щоб захистити себе?»
Коли людина сама стикається зі смертоносним насиллям,
або вважає, що воно неминуче.
«Чим відрізняються вимагання/шантаж від грабунку?»
Грабунок зазвичай фізичний злочин,
а у випадку вимагання/шантажу цього немає.
Ще один бал, мамо.
-Дуже дякую. -Добре.
Правильно.
Мамо, ти старалася.
Дякую, доню.
Кім, ми хотіли з тобою поговорити
в тому числі через твою роботу на користь
й відданість реформі карного правосуддя.
Хочу спитати в тебе про рішення піти в Білий дім.
Пам'ятаю, я прийшла на зустріч у Кімнату Рузвельта.
Зустріч була присвячена помилуванню,
і зі мною прийшли мої ментори.
Вони так і сипали абревіатурами…
-…про значення яких я й гадки не мала. -Де дешифратор?
І вони такі: «МЮ», і я пишу смс:
«Що таке МЮ»?
Мені кажуть: «Міністерство юстиції», а я думаю:
«Звідки мені було знати? Я тут уперше».
Ти тоді вирішила піти на юрфак?
-У ту мить? -Так.
-Круто. Прекрасна мить. -Бо мені було соромно.
І хоч на вступ у мене пішло півтора року,
бо я ніяк не могла здати тест…
Ти не здалася.
Я не здалася.
І ще, щоразу, коли я отримувала
результати, поряд були мої діти. І бачили, як я плачу.
І останнього разу вони бачили,
-як я плачу від щастя. -Так. Від радості.
Бо мені вдалося.
Це одна з причин, чому я так відчайдушно борюся.
Бо якби заарештували моїх дітей,
у них не такі високі шанси не сісти, як у мене.
-Чи як у моїх білих дітей. -Чи в тебе й твоїх дітей, так.
І саме через це я не опускаю рук.
Часто люди більше співпереживають
історіям про зміну бачення.
Про те, як ти по-іншому починаєш бачиш світ
або себе в цьому світі.
Гаразд. Хто наступний?
-Добре. -Гаразд.
-Давай! -Я розповім вам не таку історію.
Добре. Нам треба трохи…
різноманіття.
У першому класі я хотіла, щоб до мене ставилися, як до інших,
але при цьому потайки бути улюбленицею міс Мітчелл.
Аж раптом почала зникати моя домашня робота.
Я дуже добре пам'ятаю, як здавала її,
бо, повторюю, хотіла бути улюбленицею місіс Мітчелл.
Якось місіс Мітчелл на перерві сховалася в класі
й побачила, як один хлопчик бере мою домашку з мого столу,
стирає моє ім'я, пише на ній своє ім'я,
а потім здає, як свою.
І його покарали, позбавивши перерви.
Через два-три тижні цей хлопець підходить до мене
в наш вільний час, коли ми гралися.
І каже: «Челсі, схоже, тобі дуже подобається місіс Мітчелл».
Я кажу: «Так. Я її обожнюю».
Він каже: «Ти знаєш найкращий у світі комплімент?»
Я йому: «Ні».
Він каже: «Іди нахрін».
І от я підходжу до місіс Мітчелл і кажу: «Місіс Мітчелл, ідіть нахрін».
У неї був дуже переляканий вигляд,
а я заплакала, бо зрозуміла, що зробила щось дуже погане.
Але не знала що.
А в школах Літл-Рок тоді існувало
обов'язкове тілесне покарання.
Я ще плакала, але мусила притиснути руки до стіни в коридорі,
а місіс Мітчелл била мене дрючком.
Я думала, моє життя закінчене.
Коли вона закінчила, вона міцно мене обійняла
й сказала: «Завтра буде новий день».
А вдома батьки навчили мене користуватися словником.
Ого.
Це прекрасно.
-Я знайду того пацана! -От підступний малий!
-Прекрасна історія. -Я знаю.
Але мене найбільше вразило те,
що потім вона тебе обійняла
й сказала, що завтра буде новий день.
ХЛОЇ СЕЛМОН ІНСТРУКТОР З ОПОВІДАННЯ
І, мабуть, ти подумала: «Я все ж таки не погана дитина».
Усе це – історії походження,
в яких ми про щось дізналися,
нам було щось розкрито чи…
Вони – цеглини, з яких складаємося сьогоднішні ми.
Реформа карного правосуддя – важка тема.
З одного боку,
твоє становище гарантує тобі численних глядачів у будь-якій справі.
З іншого – у цьому становищі ти стаєш мішенню.
Як відреагували твої фоловери?
Чи бачила ти колись, що соцмережі – родючий ґрунт?
Знаменитості можуть змінювати думки людей,
та іноді ми від цього страждаємо.
Тож я завжди думаю над стратегією.
Коли я вирішую залучити фанів через якусь соцмережу,
вони відчувають своє значення й хочуть допомогти.
Один з найжахливіших днів був, коли відбувалася страта,
і я описувала її в соцмережі.
ПРИПОВІСТІ СОЛОМОНА 24:11: РЯТУЙ УЗЯТИХ НА СМЕРТЬ,
ХІБА НЕ ПІДТРИМАЄШ ЇХ?
А потім я мала примірку в «Skims».
Потім треба було підібрати макіяж, бо мені треба схвалити цей продукт
за годину, якщо хочемо його запускати.
Цього чоловіка страчують. Я весь час плачу.
#BRANDONBERNARD НЕ МАЄ БУТИ СТРАЧЕНИЙ
1. ЙОМУ БУЛО 18. 2. СТРІЛЯВ НЕ ВІН.
Діти забігають і питають: «Мамо, чого ти плачеш?»
Я увімкнула його на гучний зв'язок, щоб він поговорив з ними.
ДВІ ГОДИНИ ДО СТРАТИ БРЕНДОНА БЕРНАРДА
Минала остання година, і я хотіла поділитися з людьми,
щоб вони побачили, яку людину страчують.
Яка в нього родина.
Іноді нам вдавалося зупинити страту.
Іноді – ні.
МОЖНА БАГАТО РОЗПОВІДАТИ, ЯКИЙ ЧУДОВИЙ БУВ БРЕНДОН.
ЦЕ ТРЕБА ЗМІНИТИ: НАША СИСТЕМА НЕПРАВИЛЬНА
Аж не віриться, що раніше я не звертала уваги на цю несправедливість.
У тебе чудові батьки.
Вони багато розповіли тобі про світ ще в дитинстві.
І хотіли, щоб я мала власну думку.
І те, що в тебе мусить бути думка – надає сил
і багато чого тебе вчить.
У мене ніколи не питали, що я думаю про ситуації…
Я й гадки не мала. Жила в бульбашці в Беверлі-Гіллз.
Своїх дітей я буду виховувати не так.
Коли я була мала, мого дядька Роджера заарештували
й відправили в тюрму за те, що він продав кокаїн копу під прикриттям.
Думаю, це на мене дуже вплинуло,
бо від цієї людини я бачила тільки любов.
І я мусила змиритися з тим, що хтось, кого я вважаю хорошим,
зробив щось погане,
але цей вчинок не має визначати решту його життя.
Саме так.
Це не значить, що він не заслуговує на тюрму.
Коли працюєш над реформою,
люди думають, що ти не суворо ставишся до правопорушників,
-коли слід бути суворою. -Згодна.
Чому б нам не мати більше реабілітаційних центрів, ніж тюрем?
Навіщо викидати чиєсь життя, коли можна змінити його?
Я вірю в другі шанси.
ПЛЕМ'Я ЮРОК КАЛІФОРНІЯ
Ми в північній Каліфорнії.
Це одне з найгарніших місць у світі.
Я зустрінуся з суддею Еббі,
яка виступає за окрему систему правосуддя для племені,
основану на цінностях і культурі племені юрок.
Вона вірить, що слід зосередитися на відновленні громад,
а не просто на покаранні людей.
Думаю, усі ми можемо цього повчитися:
різних способів реалізації правосуддя і його розуміння.
Ми так не робимо.
-Ми таке в суді робили? -Ні, ми так не робимо.
Вітаю.
Вітаю, ма.
Це так круто.
Як нам вас звати? Я не пам'ятаю.
-Гілларі – хороше ім'я. -Добре, будемо звати так.
-Ви їли суп з жолудів? -Ні. Охоче скуштую.
ЛАУРА ВАЙТ ВУДС
Для вас зробимо особливий.
Я навіть дам вам камінчик.
Добре.
Це не швидка їжа.
-Якщо вам було цікаво. -Це точно.
Думаю, у мене найміцніший жолудь в окрузі.
То які дієві засоби впливу ви знайшли?
У системі правосуддя
не може бути переможця й переможеного,
бо всім доведеться жити поряд.
Тож треба знайти спосіб зробити це культурно відповідним.
Треба наново побудувати громаду. Ось мета цих програм.
ШОН О'НІЛ ПРЕДСТАВНИК ПЛЕМЕНІ ЮРОК
Я була суддею в Сан-Франциско,
роками працювала державним мировим суддею.
Спочатку мені казали: «Ти не можеш працювати суддею,
бо ти знаєш і цю людину, і ту».
А я кажу: «Я знаю всіх, і ви всі знаєте мене.
До чого ви ведете?»
СУДДЯ ЕББІ ГОЛОВНА СУДДЯ
Думаєте, 500 років тому ми бігали вздовж річки,
шукали чужинця, який вирішить наші проблеми?
Я знаю структуру штату,
знаю федеральну структуру,
та я відчувала, що ця система нам не підходить.
Це мій дім, і мені здалося, що це моє покликання.
Я мусила почати будувати структуру,
яка переживе мене й стане нами.
Суд благополуччя – це місце, де людям допомагають,
якщо в них проблеми з наркотиками чи алкоголем.
Ми допомагаємо їм не тільки вирішити цю проблему,
але й питаємо, чи їм потрібна інша допомога.
Тут наче супермаркет папороті.
Куди не кинь оком – усюди хороша.
Лора – культурний працівник суду Юрок.
Вона допомагає людям відновити зв'язки з нашою культурою.
Моя дочка трохи вміє плести.
Ми зрізаємо лише найкращу папороть,
і використовуємо лише внутрішні волокна для плетіння кошиків.
Прогулянки на природі…
ЧЕРРІ МУН КЛІЄНТКА СУДУ БЛАГОПОЛУЧЧЯ
…можливість привести сюди дочку
і разом цим займатися – благословіння.
Раніше я цього не могла робити, бо в мене була залежність…
Думаю, що причина залежності – це завжди травма.
Історична травма, травма покоління.
Я не хочу цим нічого виправдовувати,
але… треба визнати, що це так.
Мовою юрок «поліція» перекладається як «крадії дітей»,
бо поліція приходила й забирала дітей.
Дітей відвозили в інтернати.
Там відбувалося багато насилля. Головна мета була вбити індіанців.
Громади корінного населення просто заливали алкоголем,
щоб змусити замовкнути опозицію.
Після вторгнення ми стали поводитися так, як раніше не поводилися.
Тепер нам треба з цим розбиратися.
Важко просити допомоги.
Перед тим, як я вирішила кинути,
я зрозуміла, що вже виснажила рідних проханнями про допомогу,
і коли мені відмовили, це було важко.
Є казка про маленьку пташку.
Казка племені юрок. Чули?
У неї було зламане крило,
і вона не могла полетіти з рідними на південь узимку.
Вона була в лісі,
і їй було потрібне безпечне місце для зимівлі.
Пташка підходить до дуба, співає для нього.
Питає: «Можна, я залишуся
з тобою, бо зламала крило й не можу полетіти зі своїми?»
А дуб відповідає: «Мені ніколи пустувати з тобою».
А пташка каже: «Ну, гаразд».
Вона дуже засмутилася, що ніхто не хотів допомогти.
Аж от вона підходить до секвої.
І секвоя каже: «Так, можеш залишитися зі мною».
І тоді спустився Творець, підійшов до секвої і каже:
«За такий вчинок ти житимеш довше за всіх і будеш
більша за всіх у лісі.
Ти знаєш, як жити».
Тоді він підійшов до дуба.
«Відтепер ти родитимеш жолуді
й годуватимеш усіх людей.
Бо це важливо».
Ця казка вчить того, що в нас усіх є обов'язок
захищати й дбати одне про одного.
Підтримка, яку я отримала від племені,
і культурна діяльність –
завдяки цьому я почуваю, що мені тут місце,
і відчуваю більшу рівновагу.
Тепер я можу дбати про своїх дітей
й учити їх того, що мене зцілило.
Угу. Відчуття приналежності до групи дуже важливе.
Так.
А ви буквально намагаєтеся
викопати корені приналежності цих людей.
«Хто ви й звідки?
Яка у вас травма? З чим ви живете?»
У цьому стільки сенсу, а ми такого не робимо.
І все хороше, розумієте?
Є багато хорошого.
Куди ми йдемо?
Ми йдемо до вогнища.
Повірити не можу, що це можна робити в кошику. Це ж треба.
Воно гусне. Воно таке…
-Обережно. -Ось іще один.
БЕРТА ПЕТЕРС НОСІЙКА КУЛЬТУРИ Й СТАРІЙШИНА
Ці маленькі липнуть до стінок, треба добре мішати.
-Уперед… -Бачите?
-Так. -Краще я заберу кошика…
мішалку у вас.
Молодець, Берт.
Мені дуже подобається, що ви всі про це думаєте.
Деякі клієнти благополуччя вже завершили програму,
але іноді повертаються,
бо відчувають, що їм ще потрібна підтримка,
або щоб громада так би мовити обійняла їх.
І…
Що?
Це один з підзахисних…
Він згоден. Так.
Чи зустрічали ви людей,
на котрих такі ідеї не впливають?
Хай там що ви пробуєте.
Є випадки, які тривають три-чотири-п'ять років.
Я не здаюся.
Треба бути непохитною.
Треба продовжувати спроби.
Мабуть, усі знають, що покаранням не досягнеш
миру й безпеки.
Так не досягнеш успіху ні з дітьми, ні з системами.
Нам треба вчитися всього, що ви робите.
Не знаю, як вам і дякувати.
Дякую, що приділили мені час, дякую за все, що робите.
Суддя Еббі
створила систему, яка спирається не лише
на відповідальність індивіда,
а й на відповідальність громади за цього індивіда.
Дуже дякую.
Дівчата, знаєте, чому Творець створив народ юрок?
Ні.
Єдина мета нашого існування – повернути на Землю рівновагу.
Принижуючи погане й вивищуючи хороше –
так, за нашими віруваннями, ми повертаємо світу
-рівновагу. -Рівновагу.
Це прекрасно, але це також величезна відповідальність
перед нами самими, перед нашим буттям і світом.
«Дракула нападає на Ван Гельсінга,
а Ван Гельсінг виливає на Дракулу флакон свяченої води.
Чи може Ван Гельсінг виправдати свої дії самозахистом?»
-Так. -Тисни сигнал.
-Так. -Ні.
Коли вже нема небезпеки
більше не можна виправдовувати дії самозахистом.
Вампіри завжди можуть напасти.
Ти помиляєшся.
Ви обидві любите змагатися. Я це бачу.
У нас без фаворитизму.
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко