Не трябва да се накланям към теб.
Сватбената камбана.
Добре.
Готови? - Да.
Бракът е нещо прекрасно. И сърцераздирателно.
Някак се потапяш в същината на друг човек.
Има дни, в които не е лесно,
но не бива да се предаваш.
Няма нищо по-трудно, смело и правещо всеки човек уязвим,
от това да обичаш и да бъдеш обичан.
А и "обичам" е глагол - един непрестанен процес.
Непрестанна проява на кураж и решителност,
а за някои жени по света - и неподчинение.
Смелост е да се научиш да обичаш така, както на теб ти идва отвътре.
Част от борбата, която жените са принудени да водят откакто свят светува,
е да имат това право, тази свобода и независимост
да решават сами за себе си.
Интересно ми е да изследвам взаимоотношенията в цялата им сложност
и да открия хора, прокарали свой собствен път в любовта.
Какво искаме?
Край на детските бракове!
Изпълних клетвата "докато смъртта ни раздели".
Давай, Челси!
Мазел тов!
ЖЕНИ С БУНТОВНИ СЪРЦА
ЛОС АНДЖЕЛИС
Да се влюбиш, е да се чувстваш удобно в кожата си
край човека, с когото си.
Когато си влюбен, непрестанно искаш да си с този човек,
каквото и да правиш, и всеки ден става все по-хубаво.
Супер е.
Вие двете сте си, колкото и клиширано да звучи, лика-прилика.
АБИ УОМБАК СВЕТОВНА ШАМПИОНКА ПО ФУТБОЛ
Срещате се на библиотекарски конгрес? - Суперсекси.
Меко казано.
Обожавам библиотеки и библиотекари.
И за мен това е...
ГЛЕНЪН ДОЙЛ АКТИВИСТ
...идеалното място.
Почитателка съм на Аби от десетилетия.
Аби Уомбак е сред най-великите футболисти...
За всички времена. - И мъже, и жени.
В цял свят.
Вълнуваме се, говорим една през друга.
А Гленън Дойл започва с християнски майчински блог.
Всички тези жени... - Тя е автор, подкастър,
човек, който изглежда свързан с вселената.
Двете имат прекрасен брак.
Чисти бунтарки!
Рискували са много, за да дадат шанс на любовта си.
Много трудно им е било да съградят общия си живот, но са успели.
Имах нещастен брак с иначе добър човек.
Отидох на конгреса, а тя се появи на вратата.
Изправих се и разтворих ръце ето така.
Осъзнах, че ме гледат, и се поклоних.
Мислех си, че ще ме вземе за откачалка, която посреща хората с поклон.
А ти поклони ли се в отговор? - Само тя се изправи.
Беше от другата страна, а отпред имаше опряна маса.
И трябваше да заобиколя чак до другия край.
Всичко беше много странно, потях се ужасно.
Но осъзнах, че за пръв път в живота си съм влюбена.
Беше плашещо, защото бях омъжена и с три деца.
Живеех с вярата и кариерата ми бе базирана на това.
Непрестанно ми говореха,
че ако го направя, това ще е краят на кариерата ми.
Но помня, че си мислех,
че се намирам на важен кръстопът и трябва да реша
дали за пръв път в живота си да зачета самата себе си,
вместо очакванията на другите към мен.
Един ден малката ми дъщеря се приготвяше за училище
и осъзнах, че заради нея поддържам този брак,
но бих ли искала тя да живее като мен?
Щом не го искам за детето си,
защо смятам, че така съм добра майка?
Просто си казахме "действаме".
Подходихме внимателно и с възможно най-голямо уважение и любов.
Отначало всички бяха в ужас, което бе нормално.
Но след това ни приеха, защото видяха, че сме щастливи.
Радвам се, че го усетихме.
Ти откога си омъжена?
Вече единайсет години.
Моята история определено не е като вашата.
Не си правила така? - Не. Със съпруга ми се познаваме от деца.
Бяхме приятели над 12 години,
преди да станем гаджета.
Как от приятели станахте... Как разбра?
Бяхме скъсали с други хора.
Утешавахме се взаимно поради този факт.
Едва вечер вечеряхме и той рече: "Това май е среща".
А аз: "Така ли?". - О, боже.
"Май си прав. Наистина ли сме на среща?" Така започна.
Той не е искал ръката й от нас, не че е нужно.
Просто дойде един ден и каза:
"Искам да знаете, че ще й предложа брак".
Рекох си: "Браво!".
Харесва ми - не пита, а съобщава. - Информира ви.
Аз попитах родителите й.
Говорих с тях, прибрах се и бях измислила цял план.
Но нямах търпение.
Помня как извадих пръстена от чекмеджето, обърнах се,
тя попита: "Искаш ли кафе" и когато се върна, я чаках.
Не можех да търпя нито секунда повече.
А твоят съпруг не ти ли е предлагал
безброй пъти, преди да приемеш? - 45 пъти.
Не, само три.
Ясно, само три.
Запознахме се, докато учехме право. Той беше истинска стихия.
Когато завършихме, той ми предложи брак.
Казах му: "Знаеш ли, още не съм готова за брак".
Година по-късно пак ми предложи.
Беше кандидат-конгресмен в Арканзас.
Аз работех в комитета за импийчмънт на Ричард Никсън.
Дребна работа.
Бяхме много заети. - Меко казано.
И му казах: "Нека изчакаме".
Преместих се в Арканзас да преподавам право в университета
и в края на семестъра
реших да попътувам из щата, за да видя дали наистина ми допада.
На път за летището минахме покрай една къщичка
и аз просто отбелязах колко е симпатична.
Само това казах.
Връщам се, той ме взема
и казва: "Купих къщата, която хареса". - О, боже.
"Сега трябва да се омъжиш за мен." - Боже, да!
И приех.
Той купи легло, чаршафи...
И диван... - Браво на него.
И тенджери и тигани.
И се оженихме в къщата.
В къщата? - Да, в малката къщичка.
Всеки има различна история за любовта и как се научава да обича,
да споделя и да не се бои.
Важно е хората да се чувстват комфортно
и да са уверени да обичат и да бъдат обичани.
А да бъдеш обичан, понякога е по-трудното.
Да. - Определено.
За нас най-важното във връзката е общуването.
Днес ще общуваме чрез "Дженга".
Точно така. - Готова съм.
По-различен вид ли е? - Брачна игра.
Брачна! - Какво?
Какво напрежение!
"Кое е нещото, от което нищо не разбираш?"
Изключително ми е трудно с готвенето.
Следвам рецептата, а първото нещо в нея е:
"Нарежете морковите на жулиени".
Трябва да ровя в речника и в интернет, и то само за първата точка.
Не може с две ръце.
За това може да се говори много.
"Кои лоши навици у другите хора те побъркват?"
Любимата ми тема!
Цял живот чакам този въпрос!
Давай! - Започвам.
Най-много мразя да ме прекъсват.
Полагам усилия.
И моят съпруг ме прекъсва. - Как се справяш с това?
Говориш ли... Прекъснах те с този въпрос.
Говориш ли му за това? Или просто приемаш този негов недостатък?
Говорим си.
И има голямо подобрение.
И при нас.
Стараем се да споделяме недоволствата си
и никога не си лягаме не само сърдити, а и раздразнени.
Изчиствате всичко. - Всяка вечер.
Не е лесно.
Не е лесно, но...
Сега аз ще избера кой да отговори.
Аби, коя е любимата ти грешка?
Първият ми брак.
И не искам по никакъв начин да проявя неуважение към бившата си.
Само най-топли чувства.
Понякога трябва да знаем какво искаме.
И единственият начин да го разберем,
е, като осъзнаем, че не искаме това, което имаме.
Да видим сега... - Пак започна с две ръце.
Мазел тов!
НЮ ЙОРК
Днес сме тук, за да ознаменуваме вашата любов.
Годишнината е само дата в календара,
но всеки божи ден съм благодарна, че те има, и те обичам.
Мислех, че никога вече няма да обичам, а ти ме обори.
Доказа, че греша.
Скрепете съюза си с целувка.
Кое е по-важно от любовта?
Как хората я определят, как я печелят и губят.
Тя е в същината на всяко човешко преживяване.
За мнозина бракът е върховното проявление на вярата в любовта.
Затова ще разговарям с пастор,
който с гордост и радост венчава двойки от всякакви социални групи.
За мен е огромна радост. Чела съм за теб...
ПРЕП. УИТНИ АЙДЖАНЕЙТЪН
И аз за теб. - Нещичко.
Едно-две неща.
Не вярвай на всичко, което четеш. - В никакъв случай.
Как реши да се занимаваш с това? Да помагаш на хората,
да им говориш за брака, който е трудна тема.
Така е.
Даваш любов и надежда чрез връзките. - Да.
Като жена, и то чернокожа и куиър, заради всички тези неща,
попадах в периферията.
Моето верую е гостоприемството.
На моята маса винаги има място за теб.
И мисля, че това се вписва идеално в браковете.
Гостоприемна ли беше църквата, в която израсна?
Не! Принадлежах към петдесятниците.
Много харизматична църква, отричаща всичко, което съм.
И си казах: "Как така Бог е любов, но не обича мен?".
Я чакайте малко...
Нещо се обърках. - "Слагате Бог в кутия, а оставам отвън?"
Оставам отвън. Откъде-накъде?
Ако Бог наистина е толкова велик, то той не стои на небето,
или където се намира, смутен или изненадан от мен.
Постъпих в семинария до голяма степен, за да оборя това схващане.
Знаела си какво искаш. - Съвсем не съм страхливка.
Така че, да, важна е любовта.
Мисля, че тя е същината на всичко.
Говорим за бунтовни сърца
и смятаме, че бунтът винаги съдържа противопоставяне,
но понякога е нужно бунтарят да си поеме дълбоко дъх и да поспре.
Да си даде сметка как се чувства и после да продължи.
Твоят брак е приключил. - Така е.
Между теб и мен има много паралели.
Имаше момент, в който се чудех дали да остана.
И тогава си казах...
Не ми е добре.
Просто не се чувствам добре. И взех решение да си тръгна.
Твоят брак е бил на показ още от самото начало.
Казвала си, че най-смелата ти постъпка е била да останеш.
Но не при всички е така.
Това щях да кажа. Моята най-смела постъпка бе да си тръгна.
Така е.
В това твое решение кое... Как реши да останеш?
Това е изключително лично усещане.
С психологическа помощ и добри приятели
трябваше да взема решение, което смятах, че е добро за мен.
Защото бракът си е твой.
Само мой. Цял свят говореше: "Ние знаем как трябва да постъпи тя".
Но няма как да знаеш какво става в нечий брак,
камо ли в сърцето и ума на човека.
Ти сам трябва да прецениш.
Достигането до решение е мъчително.
Тази част, да. - Ужасно е болезнено.
След като преминах през всички тези необичайни размисли,
след разочарованието, чувството на отчаяние и гняв, намерих покой.
Дали щеше да вземеш същото решение, ако не беше публична личност?
Без съмнение. Да. Това бе решение, свързано с личността ми.
Ясно.
Преценяваме кои сме ние и кой е той.
Моето заключение беше, че той всъщност е много добър човек.
Любящ, грижовен, внимателен човек
и го обичам с цялото си сърце.
Ако ти не беше публична фигура,
той дали щеше да ти каже? - О, не.
Беше изключително смутен и наистина засрамен от случилото се.
А заслужаваме ли да знаем?
Това е един от вечните въпроси.
Нали? - Смятам, че има обстоятелства,
при които да кажеш, е по-жестоко, отколкото да премълчиш.
Напълно съм съгласна.
Понякога тайните трябва да бъдат разкрити,
а друг път - не.
Ако някой не знае, че е засегнат,
защо да го засягаме, като му кажем?
Ето защо пълноценният живот е труден.
Трябва да си задаваш тези тежки въпроси.
Не може да се плъзгаш по повърхността.
ОБИЧАЙ МЕ
ОБИЧАМ ТЕ ОТ ВСЕ СЪРЦЕ
В добрия случай бракът е да вървите рамо до рамо,
да споделяте любовта си, да я съграждате, да се смеете.
Но за много хора тук, в САЩ, и по цял свят
бракът е ограничаващ, унижаващ и опасен.
Принудиха ме да се омъжа на 19 г.
Бях дадена на съпруга ми като нещо, което да притежава.
Като собственост.
Израснах тук, в Бруклин, в ултраортодоксалната еврейска общност,
където родителите ти уреждат брак...
ФРЕЙДИ РАЙС "НАЙ-СЕТНЕ БЕЗ ОКОВИ"
...с непознат чрез сватовник.
Когато разбра, че ще те оженят, примири ли се първоначално,
защото това се е случило с всички около теб,
или още тогава усещаше, че не е редно?
Не просто бях примирена, а дори се радвах.
Даже не се замислях, че това е брак по принуда.
Вървях към олтара с широка усмивка на лицето,
а това бе ужасяващ капан.
Но го осъзнах чак когато паднах в него.
Нещата видимо се влошиха седмица след сватбата.
Това беше първият път, в който тогавашният ми съпруг изпадна в ярост
и проби стената с юмрук,
а няколко дни по-късно за пръв път заплаши, че ще ме убие.
Мислеше ли, че трябва да се поправиш,
че може би от теб зависи той да не е толкова агресивен?
Абсолютно.
Когато осъзнах, че никой няма да ми помогне,
започнах да кътам пари, за да се измъкна.
Не беше лесно,
защото съпругът ми не позволяваше да притежавам нищо.
Ровеше из личните ми вещи.
Можех да скрия пари само в една кутия от зърнена закуска в килера.
Отне ми 15 години да се измъкна.
Изгубих цялото си семейство.
Отрекоха се от мен, защото съм дръзнала да избягам.
Понесла си цялата тази болка и си я превърнала в мисия.
Днес в тази рокля се чувствам съвсем различно от първия път.
Този път не съм тласкана към подчинение,
а съм тук като човек, който е оцелял и се бори за кауза.
БОСТЪН
Готови ли сте да протестираме срещу детските и принудителни бракове?
Да обличаме роклите!
Основах "Най-сетне без окови", защото бях съвсем сама,
когато избягах от брака по принуда.
Исках да бъда опора на други жени в подобно положение.
Вече приличате на оковани булки.
Хората свързват булчинските рокли с щастие и романтика.
Тези рокли са различни. Те са символ на бунта.
ДЕТСКИТЕ БРАКОВЕ В САЩ СА ЗАКОННИ В 44 ЩАТА
МАЛОЛЕТНИТЕ НЯМАТ ПРАВО НА РАЗВОД
Оцелелите, с които сме работили, са от всякакви обществени прослойки.
Малцина в САЩ знаят, че има такъв проблем.
Надменно смятат, че това е проблем на други държави.
Казвам им, не, това е несправедливост на местна почва.
Живея в Масачузетс...
ЗАЩО ДЕТСКИТЕ БРАКОВЕ СА ЗАКОННИ?
...и съм оцеляла от детски брак. На 14 г. семеен приятел взе да ме насилва.
На 16 години забременях.
Родителите ми ме заведоха в съда
и за по-малко от десет минути документите бяха подписани.
После спряхме в магазин "втора употреба", купихме рокля
и ме венчаха в хола на баба и дядо.
Време е това да спре.
Започнахме процеса през 2015 г.
Настоявахме за разумна законова промяна,
която не вреди на никого, не струва нищо и слага край на терора.
Мислехме, че ще ни приветстват и мигом ще приемат тези закони.
Но не е станало така.
Изобщо, както ти добре знаеш.
Написала съм безброй писма до законодатели в не един и два щата.
Не си мислила, че ще пишеш за такива неща.
Преди Фрейди е било законно навсякъде. - Остават само 44 щата.
Рядко можеш да посочиш човек, благодарение на когото е постигнато нещо.
А ти успя.
Какво искаме? - Край на детските бракове!
Кога го искаме? - Сега!
Има пряка връзка между млада жена като Фрейди
с кампанията й за край на детските бракове,
и човек като Глория Стайнъм.
Тя превръща собствените си преживявания в активистко движение.
Някои от нас са правили аборти. Като мен.
ПОХОД КЪМ ВАШИНГТОН "СЕГА"
По ред причини е трябвало да избираме дали да родим нов човек,
или собствената си личност.
Тя подхожда като журналист.
Основава феминистко списание, бори се за еднакво заплащане за жените...
НИЕ ЩЕ ПОБЕДИМ
...и за правото на жените да влизат или не в брак.
Възроптава срещу представата за жената от 50-те години
и избира непримиримо да следва свой собствен път.
Ям пуканки само на кино.
Филм без пуканки не може. - Права си.
Приятно гледане. - Благодаря.
ФИЛМЪТ ЗАПОЧВА
Търсила ли си примери за подражание
във филмите и популярната култура?
ГЛОРИЯ СТАЙНЪМ ФЕМИНИСТКА
"Закуска в "Тифани" ми повлия.
ЗАКУСКА В "ТИФАНИ"
За пръв път на големия екран виждах жена,
която е независима и сексапилна.
Такси!
Тя бе първата, на която й бе позволено да е сексапилна, а не омъжена.
Никога не съм го можел.
Лесно е.
В ролите, изпълнявани от други жени - Елизабет Тейлър в "Бътърфийлд 8"
или Бети Дейвис...
Жените изглеждаха обречени. - Точно така! Обречени!
И винаги имаше поука.
"Ако се забавляваш, имаш връзки и си сексапилна, ще си платиш."
Типичните роли на Катрин Хепбърн...
Харесвах нейната независимост.
Често играеше жена с кариера - журналист, юрист.
Много вълнуващо. - Тя беше непобедима.
Абсолютно.
Освен... Има една сцена. Омъжена е за Спенсър Трейси.
ЖЕНА НА ГОДИНАТА
Боже, да не сте претърпели злополука?
Засрами се, Алма, не се говори така за брака.
Той й е много ядосан, защото не е предполагал,
че ще бъде толкова амбициозна.
Тя се опитва да му приготви закуска.
Не умее да счупи яйце, не знае как да направи кафе.
Като никога.
Именно. Не умееш да правиш кафе? Няма проблем.
През 50-те жените търсеха реализация чрез съпруга си.
Не можеха да се реализират сами.
Дано не си го преживявала.
Пътят на жената не беше напълно независим,
но беше далеч по-добре от 50-те години.
По онова време живееха чрез съпруга си. - Несъмнено.
Така бракът беше своеобразна смърт.
За да не се омъжа, трябваше да замина много надалече.
По тази причина се озовах в Индия.
Не бях съвсем наясно в името на какво се бунтувам,
но знаех, че ако избера общоприетото,
това ще е краят ми.
Имах поредица от "малки бракове",
връзки, на които държах,
но те се изчерпваха след време.
Нали разбираш? Но още сме приятели.
Ако сте се обичали истински, то си остава.
Чувството оцелява.
Още се обичаме след 54 години.
Любовта ни продължава да расте.
Защото тя е път. С времето започваш да виждаш повече неща.
Казваш си: "Станала е още по-сладка".
Обичам да пишеш песни за мен. Пасваме си добре. Без съмнение.
Приисква ми се пак да се оженя за теб.
Ще имам още един пръстен. - Не.
Днес ще направим пръстен за дясната ръка.
По традиция на лявата ръка се носи брачната халка
или годежният пръстен, ще рече "заета съм".
ДЖИЛ ПЛАТНЪР БИЖУТЕР
През 20-те години работещите жени започват да носят пръстен на дясната ръка
като символ на независимостта си.
Аз разполагам с най-невероятния и силен екип от независими работещи жени.
И ще изработим пръстени, дами. - Не е за вярване.
Вълнувам се. - Аз още повече.
Подготвили сме мостри в различен стил. - Красив е.
Жена, която знае какво иска. - Ако имаш такива ръце...
Красота. - Наистина.
Моите пръсти са къси, голям пръстен не върви.
Този е достатъчно широк, харесва ми.
Да започваме. Парче восък, бижутерско трионче.
Хубаво е, че вярваш в нас.
Държиш кубчето восък.
Ясно. Колко интересно.
Дръж го право, ето така. - Така ли?
Първата лекарка в САЩ, Елизабет Блакуел,
открива първата си болница тук със сестра си Емили.
Това е първата болница, ръководена от жени,
обслужваща жени и обучаваща жени за лекари и медицински сестри.
Не са ги приемали.
Заплашвали са ги с какво ли не, нали? - Да. Така е било.
Недоверието на мъжете е било голямо.
За Елизабет Блакуел е било изключително трудно да стане лекар.
В медицинското училище, където учи, не я приемат сериозно,
но тя устоява и става първата жена в САЩ с диплома по медицина.
А след това със сестра си Емили се грижат за безброй жени и деца точно тук.
Затова в чест на сестрите Блакуел,
които остават неомъжени и се отдават на работата си,
правим този пръстен.
Трудно е. - Кой ще успее пръв?
Майка или дъщеря? - Не е състезание.
Почти успя.
Страхотно ще бъде да го нося на дясната си ръка.
Харесва ми.
Красив е, толкова гладък...
Направо изумително.
Чудно, много ми харесва. - Нали? Благодаря.
Не съм правила нищо по-красиво.
Страхотен е!
Върху брачната ни халка
са гравирани корабът, на който се запознахме,
и охлюв, защото аз се колебаех и протаках.
Но той не се отказа.
За мен най-изненадващото е колко успешен се оказа бракът ни.
Не знам какво бих правил без теб на този свят, наистина.
Мисълта ме ужасява.
Вдовица съм.
И хубавото е, че открих, че мога да се влюбя в друг човек,
и в сърцето ми да има място и за първия ми мъж, и за втория.
Осъзнаването, че това е възможно, стига да се отворя за него,
беше изключително удовлетворяващо.
Хора, които не са овдовели,
трудно разбират как ние, вдовиците, продължаваме напред.
ДА ПОИГРАЕМ БОУЛИНГ
Не е зле!
ЛОС АНДЖЕЛИС
ВДОВИШКИЯТ ЛАГЕР Е ПРОГРАМА
ЗА ИЗЦЕЛЕНИЕ НА ДУШАТА И НАМИРАНЕ НА НОВИ ПРИЯТЕЛИ
Добър опит.
Как след шока и скръбта стигнахте до решението,
че по някакъв начин можете да използвате преживяното от вас,
за да помагате на други?
Основах лагера, за да може хората да откриват по-лесно други като тях.
МИШЕЛ НЕФ ХЕРНАНДЕС
Бях на 35 години и имах шест деца. Как се справя човек?
Хрумна ми да се допитам до други вдовици.
Как ги намери?
На случаен принцип. Взех да разпитвам:
"Познаваш ли някоя вдовица? А ти?".
И задавах въпроси:
"Какво правите с обувките им? Колко дълго се носи халката?
От твоята страна на леглото ли спиш, от неговата или в средата?".
Накрая се събра цяла общност, която исках да подаря и на другите.
Когато си вдовица, най-лошо е да си сама.
Смеем се, плачем... Разкриваме се такива, каквито сме.
Не е нужно да се обясняваме.
Ако, както се смеем, изведнъж избухнем в сълзи, няма проблем.
Нормално.
Напълно нормално. Нищо особено. Продължаваме напред.
Всеки чувства, че има какво да даде.
Приемаш, защото знаеш, че в някакъв момент ще можеш и да дадеш.
Хайде, Маркел, давай.
Браво!
Състезателна натура съм в спорта.
Състезавам се само когато смятам, че има защо.
Трябва да бием отбора на майка й.
Давай, Челси, давай!
Можеш!
Право в улея, дами и господа.
О, да!
Това майка ми ли е?
Какво?
Много впечатляващо.
Да спрем сега, докато водим.
Как се казваш?
София, приятно ми е. - И на мен, София.
София овдовява и разбира, че е бременна.
Бях на 31 по онова време, а съпругът ми - на 33.
Почина внезапно от инфаркт.
Попаднах на организацията на Мишел.
Никак не е за пренебрегване някой да знае от личен опит как се чувстваш.
Така е. На колко години е детето ти сега?
На година и половина.
Здраво и щастливо дете. - Прелестно.
Вечно я гоня.
Животът често ни сюрпризира.
И когато говорим за смели жени,
мисля, че е важно колко си приспособима, когато стане нещо непредвидено.
Когато животът те шамароса.
Имах късмета да открия лагера през 2015 г.
ГРЕЙС ВИЛЯФУЕРТЕ
Седем-осем месеца след смъртта на Лин. Слава богу!
Много от по-възрастните хора от ЛГБТ общността
не могат да изкажат болката си от загубата на своя партньор.
При тях има цял допълнителен пласт скръб.
Когато си живял по определен начин,
не се променяш само заради някакъв закон.
С Лин ни наричаха как ли не от самото начало,
затова избягвахме да се държим за ръка.
Има равноправие, но ако жена каже "съпругата ми"...
Стряскам се дали е редно да го кажа.
Все още съществува този страх и предпазливост.
Случи се много бързо.
Борбата беше дълга... - Дълъг път, а след това...
След това нещата станаха много бързо. - Бяха набрали скорост.
Когато аз се разкрих, тъкмо приеха закона за традиционните браковете.
Бях изпълнително имигрантско дете от католическо училище.
Щом правителството го казва и всички четат този закон,
явно така трябва да бъде.
Нали разбирате?
През целия ми живот до доста късна възраст,
в сравнение с вас двете,
това се знаеше, но не се приемаше.
Дъщеря ми обаче беше много по-напредничава и ми повлия много.
Трудно ми беше, когато участвах в кампанията й през 2008 г.
Тя подкрепяше съвместното съжителство, но не и еднополовите бракове.
Често ме питаха дали имам несъгласия с майка си.
Отговарях: "Да, в някои сфери". Но отказвах да говоря за това,
защото не исках да използват думите ми срещу нея.
Но и не можех да се погледна в огледалото
и да твърдя, че нямаме противоречия,
защото някои бяха доста сериозни.
Трябва да призная, че започнах да се замислям за брака
чак след 20-ата ми година.
Възмутително беше, че не всички мои приятели можеха да сключат брак.
Законният брак е много важен.
Не се налагаше да обяснявам, че съм нейна партньорка, а не сестра или братовчедка.
Да й бъда законен наследник, за мен бе чест и голямо удовлетворение.
Аз натиснах копчето за кремация, което е чест. Беше ужасно мъчително,
но и най-върховното обвързване.
Изпълних клетвата "докато смъртта ни раздели".
И това е просто част от любовта ни.
Страхотен начин да я опишеш.
Все още имаме общи спомени.
Тя върти очи сега. - Част от любовта ми. Прекрасно!
На сватбената ни програма пишеше:
"Получаваш само това, което даваш".
Трябва да дариш любов, за да може да я оцениш напълно
и сама да я изпиташ.
А понякога любовта означава борба.
Борба за зачитането й.
В нашия свят вече има много повече място за бунтовни сърца.
Що се отнася до гей браковете, безкрайно се радвам,
че аз и десетки милиони като мен претърпяхме такава еволюция.
Определено.
Когато се срещнеш с двойките, потърсили твоята помощ, твоята насока,
затвърждаваш ли убеждението си, че изборът ти е правилен?
Когато опозная хората, ставам част не само от тяхната история,
но и от семейството.
Милостиви Боже, благодарим Ти за ръцете, които държа.
Рубен и Ари са куиър двойка от покрайнините на Ел Ей.
Общността е консервативна,
а и не са имали подкрепящо семейство.
Буквално са ги изритали.
Спели са по хорските дивани.
Попитаха ме дали бих ги венчала.
Веднага се съгласих.
Казаха: "Никой няма да дойде, ще бъдем тримата".
А аз им рекох: "Не, тази сватба е моят подарък за вас".
Написах онлайн,
че търся куиър фотограф и хубава локация. Само това.
А накрая прическите, подготовката за сватбата, тортата -
всичко беше дарено на тази двойка.
Я каква принцеса!
Красота.
Рубен ще откачи.
Винаги съм се чувствал като Рубен, но чак в пубертета осъзнах защо.
Срещнах Ари като момиче, но тя ме прие с отворени обятия.
Каза, че не й пука мъж ли съм, или жена. Обича ме такъв, какъвто съм.
Направо не вървя по земята. На седмото небе съм.
Златната рибка расте съобразно аквариума си.
Ако е малък, рибката няма да порасне.
Ние успяхме да хвърлим Ари и Рубен в огромен океан
и сега могат да растат.
"Скъпи куиъри, събрали сме се тук
като свидетели на брачния съюз на Рубен и Ариадна."
Цялата общност се обедини, за да направи приказна сватба,
каквато те не вярваха, че заслужават.
Непознати станаха семейство.
Избрано семейство.
Избрано семейство. Чудесен израз.
Приближете се.
Ари, преживяхме много. Обичам те в добро и зло.
И в най-хубавите ни моменти, и в най-тежките.
Искам да бъда до теб завинаги.
Рубен, животът е лудост, но без теб щеше да е още по-безумен.
Ти си сродната ми душа. Готова съм да ти стана съпруга.
Да побързам значи?
С правомощията, дадени ми от щата Калифорния,
ви обявявам за съпруг и съпруга. Скрепете съюза си с целувка.
Срещнахме се с изключителни жени
в това наше търсене на бунтовни сърца.
Моят избор може да не е твоят избор,
нито изборът на Глория, преп. Уитни и Аби,
но трябва да имаме подкрепата на обществото,
както и вътрешната сила
да вземаме правилните решения за самите нас.
Всяка от тези жени дарява любов,
създава любов за себе си и близките си,
а понякога трябва болезнено да преосмисли какво е любовта за нея
след ужасна загуба.
И това ми дава надежда,
че около нас има много любов, която се подхранва,
създава и споделя.
Никога няма да забравя как на едно събитие ораторката каза:
"Обичала съм и съм била обичана. Всичко друго е музика за фон".
Спомням си. И не ми излиза от ума.
И на мен.
Ти си Везни, а аз - Дева. На хартия не ни е писано да бъдем заедно.
Буквално пренареждаме звездите.
Не е за вярване, че съм с теб.
Всеки ден. - Това е чудото на живота ни.
Въпреки че се подлудяваме взаимно като всички хора.
Това е дълготрайната връзка.
Сега ме целуни.
Свършихме ли? Супер.
Да ставаме ли вече? - Ти остани, аз се прибирам.
Зарязвам го тук.
Превод на субтитрите Боряна Богданова