Jeg må undgå at rykke nærmere.
-Det er bryllupsklokker. -Ja.
Okay.
-Klar? -Ja.
Ægteskabet er smukt. Ægteskabet er hjerteskærende.
Man bliver ligesom opslugt af… af et andet menneskes væsen.
Ikke alle dage er lette eller en dans på roser,
men forpligtelsen medfører, man ikke giver op.
At elske og at blive elsket er den sværeste, modigste,
mest sårbare oplevelse, noget menneske kan have.
Og "at elske" er et udsagnsord, så rejsen fortsætter.
Man skal besidde en vedholdende tapperhed og et gåpåmod,
og for kvinder visse steder også trodsighed.
En del af at have gåpåmod er at lære at elske
på den måde, der føles rigtig.
En del af den kamp, kvinder har måttet tage op fra tidernes morgen,
er at opnå den nødvendige handlefrihed, frihed og selvstændighed
for at kunne træffe de for os rette valg.
Jeg er nysgerrig efter at udforske forhold
i hele deres kompleksitet
og efter at finde mennesker, der har skabt deres egne veje i kærlighed.
Hvad ønsker vi?
Et stop for børneægteskaber!
Jeg var med helt "til døden os skiller".
Okay, Chelsea!
Godt gået!
Hey, hey, hey. Grib det, greb det. Fedt.
At forelske sig er at føle sig 100 % veltilpas
med den, man er sammen med.
At være forelsket er at være hos en,
man altid vil være sammen med uanset tidspunktet,
uanset hvad man laver. For hver dag bliver det bedre.
Det er skønt.
I to virker, og ja, jeg ved, det er en kliché,
skabt for hinanden.
ABBY WAMBACH VERDENSMESTER I FODBOLD
I mødtes til en bibliotekarkonference?
-Ja. -Supersexet.
Vildt sexet.
Jeg elsker biblioteker. Jeg elsker bibliotekarer.
Så det lyder som…
FORFATTER / AKTIVIST
-…det perfekte møde. -Ja.
Jeg har været fan af Abby i årtier.
Abby Wambach er en af de bedste fodboldspillere…
-Overhovedet. -Mand eller kvinde.
-Ja. -I hele verden.
Vi taler ligefrem i munden på hinanden.
Og Glennon Doyle, der startede med en blog for kristne mødre.
-Det første, alle disse kvinder… -Hun er forfatter og podcaster.
En, der lader til at være tæt forbundet med universet.
De to har skabt et fantastisk ægteskab.
Se, det er rebelske hjerter.
De risikerede så meget for at give deres kærlighed en chance.
Det var virkelig svært at greje, hvordan de fik et liv sammen
men det lykkedes.
Jeg var i et meget dårligt ægteskab med en god mand.
Så var jeg til konference, og hun kom ind ad døren.
Jeg rejste mig helt automatisk og bredte armene ud sådan her.
Alle stirrede på mig, så jeg bukkede.
Jeg tænkte:
"Måske tror hun bare, jeg er en skør forfatter,
der bukker, når folk kommer ind.
-Bukkede du så for hende? -Hun var den eneste, der rejste sig…
-Klart. -…og hun er i den anden side
af lokalet, og der står et bord skubbet op mod…
Så jeg må kante mig rundt hele vejen rundt langs væggen.
Det var så sært.
Det var så vildt. Jeg svedte enormt meget.
Men jeg indså, jeg var forelsket for første gang i mit liv.
Og det var skræmmende, for jeg var jo gift
og havde tre børn.
Hele mit liv og min karriere var baseret på min tro.
Folk blev ved med at sige:
"Hvis du gør det, bliver det enden på din karriere."
Men jeg husker, at jeg tænkte:
"Det her er en vigtig skillevej, hvor du skal beslutte,
om du vil være tro mod dig selv for første gang i dit liv
fremfor at honorere alle andres forventninger til dig."
En dag så jeg til, mens min datter forberedte sig på at gå i skole.
Jeg tænkte: "Åh gud, jeg bliver i ægteskabet for hendes skyld.
Men ønsker jeg det samme for hende?"
Hvis jeg ikke ønsker det for denne lille pige,
hvorfor simulerer jeg så kærlighed og tror, jeg er en god mor?
Så vi sagde: "Vi gør det her."
Og vi gjorde det så hensynsfuldt
og med så stor agtelse og kærlighed, som vi kunne.
Alle flippede ud i begyndelsen, for sådan gør folk.
Men så faldt de ned, fordi de så, vi var okay og lykkelige,
og jeg er glad for, at vi var så sikre.
Hvor længe har du været gift?
Jeg har været gift i 11 år.
Min historie ligner afgjort ikke din.
Du gjorde ikke sådan?
Nej. Jeg mødte min mand, da vi var børn,
og vi var venner i mere end 12 år…
-Wow. -…før vi blev kærester. Ja.
Hvordan gik I fra venskab til… Hvordan vidste I det?
Vi havde brudt med hver sin kæreste.
Vi trøstede hinanden, fordi vi havde slået op med andre.
En aften, hvor vi var ude at spise, sagde han: "Vi er vist på date."
-Jeg sagde: "Er vi? -Hold da op.
"Måske er vi. Er vi på date?" Sådan begyndte det.
Ikke, at han behøvede eller bad om vores tilladelse.
Han kørte bare ud til os en dag og sagde:
"Jeg vil bare lige sige, jeg frier til hende."
Jeg tænkte:"Jubi!"
Skønt, han ikke spurgte,
-men oplyste jer respektfuldt om det. -Ja. Fortalte det.
Jeg bad faktisk hendes forældre om lov.
Jeg talte med dem og tog hjem, og jeg havde planlagt det hele.
Men jeg kunne ikke vente.
Jeg tog ringen, der lå i min sokkeskuffe, og vendte mig om.
Hun spurgte: "Vil du have kaffe?" Da hun kom tilbage, stod jeg der.
Jeg tænkte: "Jeg kan altså ikke vente længere."
Måtte din mand ikke fri til dig
-117 gange, før du sagde ja? -Niogfyrre gange?
Noget i den stil. Nej, kun tre.
-Kun tre gange. -Okay.
Vi mødte hinanden på jurastudiet. Han var ikke til at stoppe.
Da vi dimitterede, friede han til mig.
Og jeg sagde: "Ved du hvad? Det er jeg ikke klar til."
Et år senere friede han igen.
Han var hjemme i Arkansas for at stille op til Kongressen.
Jeg arbejdede for dem, der ville have Richard Nixon for rigsretten.
Okay. Så ret hurtigt.
-Vi havde gang i meget. -Selvfølgelig.
Og jeg sagde: "Lad os vente."
Så jeg flyttede til Arkansas, hvor jeg underviste i jura,
og i slutningen af semestret sagde jeg: "Jeg tror, jeg tager en runde
for at se, om det her er sagen."
Han kører mig til lufthavnen, og vi kommer forbi et lille hus.
Jeg sidder og småsludrer. Jeg siger: "Sikke et sødt hus."
Jeg sagde ikke andet. Da han henter mig i lufthavnen igen,
siger han: "Jeg har købt det hus, du kunne lide."
-"Nu må du gifte dig med mig." -Du godeste, ja!
Så det gjorde jeg.
-Han købte sengetøj, og en seng… -Hold da op.
-…og han købte en sofa… -Godt gået.
…og lidt gryder og pander.
Og så blev vi gift i huset.
-I huset? -I det lille hus, ja.
Alle har en historie om kærlighed og om, hvordan de lærte at elske
og dele kærlighed, om ikke at frygte kærligheden.
Det er så vigtigt, at folk føler sig godt tilpas
og er tillidsfulde både ved at elske og blive elsket.
-For at blive elsket kan være… -Ja.
…meget sværere end at elske, ikke?
-Sandt nok. -Absolut.
Vi ved, det vigtigste i et forhold er kommunikation.
Netop. I dag gør vi det med Klodsmajor.
-Okay, jeg er klar. -Sådan. Fint.
Er det en anden slags Klodsmajor?
-Ja. -Forholds-Klodsmajor.
-Forholds… -Hvad?
Gud, sikke et pres.
"Hvad er noget, man intet aner om?"
Jeg synes, det er svært at lave mad.
Jeg følger anvisningerne, og den første lyder måske:
"Snit gulerødderne i julienne."
Jeg har brug for en ordbog. Jeg har brug for Google selv for at tisse.
Nej, ikke med to hænder. Nej.
Det her giver os noget at snakke om.
"Hvilke dårlige vaner hos andre driver dig til vanvid?"
Mit yndlingsemne!
Jeg har ventet på det hele livet!
-Kom så! -Nu kommer det.
Det værste jeg ved, er, når folk afbryder mig.
Jeg arbejder på det.
-Min mand afbryder også altid. -Hvad gør du ved det?
Snakker I… Jeg afbrød dig lige for at spørge.
Men snakker I om det?
Accepterer du bare, at han afbryder?
-Vi taler om det. -Okay.
Og han er blevet meget bedre.
-Ja. -Det samme her.
Hver aften prøver vi at tale om, hvad vi har på sinde,
for vi vil ikke gå vrede
eller småirriterede i seng.
-I taler ud hver aften. -Ja.
Ikke let.
Ikke let, men…
Jeg vælger den, der skal svare på det her.
Abby, hvad er din yndlingsfejltagelse?
Mit første ægteskab.
Med al respekt i forhold til min eks.
Jeg siger det af kærlighed.
Nogle gange skal vi være sikre på, hvad vi vil,
og vi finder kun ud af det
ved at indse, at det, vi har, ikke er det, vi ønsker.
Præcis.
-Lad mig se engang… -Igen med to hænder.
Tillykke!
Vi er forsamlet her i dag for at fejre jeres kærlighed.
Bryllupsdagen er bare en dag i kalenderen.
Men jeg er taknemmelig for dig hver eneste dag, og jeg elsker dig.
Jeg troede, jeg aldrig skulle elske igen, og du viste, jeg tog fejl.
Jeg tog sådan fejl.
Nu kan I afslutte ceremonien med et kys.
Hvad er vigtigere end kærlighed?
Hvordan folk definerer den, opnår den, mister den.
Den er kernen i det at være menneske.
Og for mange er ægteskabet det endegyldige bevis
på tilliden til kærligheden.
Så jeg sætter mig og taler med en præst,
der stolt og med stor glæde vier par fra alle dele af samfundet.
Hold op, hvor er jeg glad. Jeg har læst om dig, og…
PASTOR WHITTNEY IJANATEN BRYLLUPSCELEBRANT
-Jeg har også læst om dig. -Ja, lidt.
Bare en lille smule.
-Tro ikke alt, hvad du læser. -Bare rolig.
Hvordan besluttede du: "Jeg kan gøre det her. Jeg kan hjælpe folk."
-Tale med dem om ægteskabet… -Ja.
…som kan være et svært emne.
-Jo… -Ja da.
-Du bringer kærlighed og håb… -Ja.
-…gennem forhold. -Netop.
Som kvinde, og som sort og queer,
befinder jeg mig på sidelinjen.
-Så det er blevet en del af min tro… -Ja.
…at byde folk velkommen.
Det er altid plads til dig ved mit bord.
Det er nok det, der overføres til ægteskaberne. Så…
Voksede du op med en kirke, der var indbydende og munter?
Nej! Jeg voksede op i pinsebevægelsen,
så det handlede meget om tungetale.
Jeg tænkte: "Øjeblik.
I siger, at Gud er kærlighed, men at Gud ikke elsker mig?"
Tøv lige en kende, vent.
-Vent, nu er jeg forvirret. -"I sætter Gud i bås…"
-Ja. -"…og sætter mig udenfor?"
Og sætter mig udenfor, ikke? Hvordan kan de det?
Hvis Gud er så stor, som vi siger, er Gud i himlen,
eller hvor, han nu er, hverken forvirret eller overrasket over mig.
Da jeg læste teologi,
var det i høj grad for at modgå den opfattelse.
-Du var ekstremt selvbevidst. -Jeg har altid haft gåpåmod.
Så ja. Det var… Det er ægte kærlighed,
og jeg tror, det er sagens kerne.
Når vi taler om rebelske hjerter,
opfører vi os, som om man altid gør oprør mod noget,
men nogle gange
trænger et rebelsk hjerte bare til at tage en dyb indånding og slappe af.
Finde ud af: "Hvordan har jeg det egentlig?" og så fortsætte.
-Du er ikke længere gift. -Nej.
Din historie ligner min meget,
og jeg var der, hvor jeg skulle vælge at blive eller ikke blive.
Der kom et tidspunkt, hvor jeg tænkte:
"Det her går ikke."
Jeg har det ikke godt. Jeg valgte at gå.
Ens ægteskab er blevet offentligt udstillet
helt fra start.
Du sagde, det modigste, du har gjort, var at blive…
-Ja, ja, ja. -…i dit ægteskab.
Det er ikke det rette for alle.
Jeg ville sige, det modigste, jeg nogensinde har gjort, var at gå.
Afgjort.
Og den beslutning indebar, hvad… Hvordan kunne du blive?
Det er så personligt.
Med rådgivning og gode venner
måtte jeg beslutte, hvad jeg mente, var det rette for mig.
Ingen andre kender mit ægteskab.
Ingen andre. Og hele verden sagde: "Vi ved, hvad hun burde gøre."
Men man ved ikke, hvad der foregår i andres ægteskab,
-for ikke at tale om deres hjerte og sind. -Det, eller… Ja.
Man må selv finde ud af det.
Det er sønderknusende at skulle træffe en beslutning.
-Den del af det. Ja. -Det er så smertefuldt.
Efter alle de mange overvejelser,
skuffelsen, modløsheden, vreden... Da jeg havde besluttet mig, faldt jeg til ro.
Var du kommet til samme afgørelse,
hvis du ikke var en offentlig person?
Absolut. Ja. For det handlede om, hvem jeg er.
-Okay. -Ja.
-Det handler om, hvem vi er… -Ja.
…og hvem han er.
Mine tanker dengang var: "Han er i bund og grund et godt menneske,
og han er kærlig, omsorgsfuld, betænksom,
-og jeg elsker ham af hele mit hjerte." -Ja, klart.
Havde I ikke været i offentlighedens søgelys,
-tror du så, han havde sagt det? -Nej.
Han var så pinligt berørt, og han skammede sig virkelig over det.
Synes du, vi fortjener at vide det?
Det er vist et ældgammelt spørgsmål.
-Ja, ikke? -Jeg tror, der er omstændigheder,
hvor at sige det er grusommere end ikke at gøre det.
Det kan jeg tilslutte mig.
Og at hemmeligheder af og til bør afsløres,
og andre gange ikke.
Hvis nogen ikke ved, at de har lidt skade,
ville man så skade dem mere…
-Ved at sige det. -…ved at sige det?
Det er en af grundene til, at et godt liv er et vanskeligt liv,
for man er nødt til at stille de svære spørgsmål.
Man kan ikke bare bevæge sig på overfladen.
Nej.
ELSK MIG
JEG ELSKER DIG SÅ HØJT
Ægteskabet er forhåbentlig en fælles rejse,
hvor man deler kærlighed, skaber kærlighed og latter.
Men for mange her i USA og i hele verden
kan ægteskabet være et fængsel, nedværdigende og farligt.
Jeg blev tvangsgift som 19-årig,
overgivet til min mand som noget, han kunne eje.
Jeg blev givet til ham som ejendom.
Jeg voksede op her, midt i Brooklyn i det ultraortodokse jødiske samfund,
hvor ens forældre typisk arrangerer ens ægteskab…
FRAIDY REISS GRUNDLÆGGER UNCHAINED AT LAST
…med en fremmed via en mellemmand.
Da du fik at vide, du skulle giftes,
accepterede du det så først,
fordi det var sket for alle andre, du kendte,
eller følte du også dengang, det ikke var rigtigt?
Tja, ikke alene accepterede jeg det, jeg var glad for det.
Det faldt mig ikke ind, at det var et tvangsægteskab.
Da jeg gik op ad kirkegulvet med et stort smil,
gik jeg direkte i en forfærdelig fælde.
Men jeg forstod det ikke, før jeg sad i den.
Det tog en grim drejning en uge efter brylluppet,
da min daværende mand for første gang fik et voldsomt raserianfald
og hamrede knytnæven gennem væggen,
og et par dage senere truede han
for første gang med at dræbe mig.
Tænkte du: "Jeg må opføre mig bedre"?
Tænkte du, at det var dit ansvar
at gøre ham mindre voldelig?
Ja, afgjort.
Da jeg indså, ingen hjalp mig med at flygte,
begyndte jeg at spare sammen for at komme væk.
Det var ikke let,
for min mand tillod mig ikke at have noget for mig selv.
Han gennemrodede alle mine personlige ejendele.
Det eneste sted, jeg kunne gemme penge, var i en æske cornflakes i spisekammeret.
Det tog mig 15 år at komme ud af det.
Undervejs mistede jeg hele min familie.
De straffede mig for at vove at flygte ved at udstøde mig.
Du blev udsat for al den smerte, og du gjorde det faktisk til din mission.
At bære denne kjole i dag
er meget anderledes, end da jeg sidst var i brudekjole.
Denne gang bliver jeg ikke tvunget.
Denne gang er jeg her som overlevende og aktivist.
Klar til at protestere mod børne- og tvangsægteskaber?
Lad os komme i kjolerne!
Jeg grundlagde Unchained At Last, fordi jeg var helt alene,
da jeg flygtede fra tvangsægteskabet,
og jeg ville hjælpe andre i samme situation.
Nu ligner det en protestaktion mod lænkerne.
Ja.
Folk forbinder typisk brudekjoler med lykke og romantik.
Disse kjoler er anderledes. De symboliserer et oprør.
BØRNEÆGTESKABER ER LOVLIGE I 44 STATER I USA
MINDREÅRIGE KAN IKKE SØGE SKILSMISSE.
Det, vi ser i Unchained At Last,
er, at ofrene kommer fra alle grupper i samfundet.
Kun få amerikanere ved, det her er et problem.
Folk tænker sikkert:
"Det er noget, der foregår andre steder i verden."
-Ja. -Men nej. Nej.
-Det er et problem og en uret… -Ja.
-…der foregår lige her. -Præcis.
Jeg bor i Massachusetts…
HVORFOR ER BØRNEÆGTESKABER STADIG TILLADT?
…og jeg kommer fra et børneægteskab. Fra jeg var 14,
misbrugte en ven af familien mig.
Da jeg var 16, blev jeg gravid.
Mine forældre fulgte mig til retsbygningen,
og på mindre end ti minutter var papirerne underskrevet.
Vi stoppede i en genbrugsbutik på vej hjem, vi købte en kjole,
og jeg blev gift i mine bedsteforældres stue.
Det skal være slut nu.
Vi indledte denne proces i 2015
med at kræve lovgivning baseret på sund fornuft,
der ikke skader nogen og stopper krænkelsen af en menneskeret.
Vi troede, lovgiverne ville tage godt imod os
og straks vedtage disse love.
Men det er ikke sket.
Overhovedet ikke, som du ved.
Jeg har skrevet mange breve til mange parlamentarikere
i mange stater landet over.
En masse ting, man aldrig havde troet, man var nødt til at skrive ned.
Før Fraidy var det lovligt i alle stater.
Vi mangler kun 44. Ja.
Men kun sjældent kan man pege på nogen og sige: "Det er din fortjeneste."
Det er din fortjeneste.
Hvad ønsker vi?
Et stop for børneægteskaber!
Hvornår skal det ske?
Nu!
Der går en direkte linje fra en yngre kvinde som Fraidy,
med hendes lidenskab og aktivisme for at stoppe børneægteskaber,
og en som Gloria Steinem.
Hun har taget sine personlige erfaringer og forbundet dem med aktivisme.
Nogle af os har fået aborter. Det har jeg.
"NOW"-MARCHEN I WASHINGTON MARTS 1986
Af flere grunde måtte vi vælge mellem at føde et andet menneske
eller selv blive født.
Hun gik til arbejdet som journalist.
Hun startede Ms. Magazine, kæmpede for kvinders ret til ligeløn,
til ansættelse, og kvinders ret til at være gift eller ej.
Hun trodsede 1950'ernes skildring af det at være kvinde
og valgte at forfølge sin egen særdeles uafhængige vej.
Jeg spiser kun popcorn i biografen.
Ingen film uden popcorn.
Helt enig.
-Nyd filmen. -Tak.
FILMPRÆSENTATION
Da du ledte efter rollemodeller,
skelede du så til personer
på film eller i den bredere kultur?
GLORIA STEINEM FORFATTER / FEMINIST
Jamen afgjort Pigen Holly.
PIGEN HOLLY 1961
Det var første gang, jeg nogensinde havde set en kvinde på film,
der var selvstændig og udstrålede seksualitet.
Taxa!
Hun var den første, der fik lov til at udtrykke seksualitet på film som ugift.
Det har jeg aldrig kunnet.
Det er let.
Roller spillet af andre kvinder, som Elizabeth Taylor i Ikke for Penge,
-eller nogle af Bette Davis'… -De var altid dømt til undergang.
-De var fordømte. -Ja.
Det føltes som: "Så kan du lære det.
Du går dine egne veje, hygger dig, har forhold,
du er et seksuelt væsen, og du betaler prisen."
Katherine Hepburn... De roller, hun typisk spillede…
Jeg elskede hendes selvstændighed.
Hun var ofte karrierekvinde, journalist, advokat.
-Det var virkelig spændende. -Hun blev aldrig besejret.
Nej, nej.
Undtagen den scene, hvor hun er gift med Spencer Tracy.
ÅRETS KVINDE 1942
Åh, miss Harding, kom De ud for en ulykke?
Skam dig, Alma. Sig ikke sådan om ægteskabet.
Og han er vred på hende, for han troede, at når de blev gift,
ville hun ikke længere være så ambitiøs.
Så hun prøver at lave morgenmad til ham.
Hun kan ikke slå et æg ud.
Og hun kan ikke lave kaffe.
Ret forfriskende.
Præcis. Kan du ikke lave kaffe? Det er okay.
I 50'erne troede vi, at vi skulle giftes med den, vi ville være.
Vi kunne ikke være det selv.
Jeg håber, du gik glip af det.
Vejen til kvinders selvstændighed var ikke så tydelig,
men det var meget bedre end det, du oplevede i 50'erne.
-Dengang levede man sin mands liv… -Det gjorde man.
Det fik ægteskabet til at føles lidt som at dø.
Så for ikke at blive gift måtte jeg meget langt væk…
Derfor tog jeg til sidst til Indien.
Jeg vidste ikke præcis, hvorfor jeg gjorde oprør,
men jeg vidste, at traf jeg det næste traditionelle valg,
ville det blive mit sidste.
Jeg har haft en række små ægteskaber, hvis du forstår.
Forhold, der virkelig betød noget for mig
men som sluttede af sig selv.
Ikke? Men vi er stadig venner.
Har man virkelig elsket hinanden, forsvinder det aldrig.
-Nej, kærligheden overlever. -Ja.
Vi elsker stadig hinanden efter 54 år.
Vi bliver mere og mere forelskede, selv lige nu.
For det er jo som en rejse. Man ser flere ting længere fremme.
Man ser: "Hun er blevet sødere. Hun…"
Jeg elsker, når du skriver sange til mig. Vi er gode sammen. Ja, vi er.
Jeg får lyst til at gifte mig med dig igen.
-Få en ny ring. -Nej.
I dag skal vi lave en ring til højre hånd.
Traditionelt sidder vielsesringen på venstre hånd,
eller forlovelsesringen gør, en "jeg er taget"-ring.
JILL PLATNER GULDSMED / BILLEDHUGGER
I 1920'erne
begyndte arbejdende kvinder at bære ring på højre hånd
for at signalere deres selvstændighed.
Vi har et hold af de mest utrolige,
stærke, uafhængige, arbejdende kvinder, jeg kender.
-Så nu laver vi ringe, de damer. -Utroligt.
-Jeg glæder mig. -Altså. Ja, også jeg.
Vi har forberedt forskellige prøveeksemplarer.
Wow. Den er smuk.
En kvinde, der ved, hvad hun vil.
Altså, hvis man havde hænder til den…
Jeg har små fingre og kan ikke bære store ringe.
Det er den rette tykkelse. Den er fin.
Lad os komme i gang.
-Et stykke voks, en guldsmedesav. -Okay.
-Tænk, at du har så stor tillid til os. -Ja.
-Okay. -Hold voksstangen sådan her.
Okay. Det her er sejt.
-Hold den lige, sådan her. -Sådan?
Den første kvindelige læge i USA, Elizabeth Blackwell,
åbnede sit første hospital her sammen med søsteren Emily.
Det var det første hospital drevet af kvinder,
der tog imod kvinder og oplærte kvinder som læger og sygeplejersker.
Det var meget kontroversielt dengang. Blev de ikke truet
-på alle mulige måder? -Jo, de gjorde.
Nabolagets mænd nærede stor mistillid til dem.
Det var meget svært for Elizabeth Blackwell
at uddanne sig til læge.
Den lægeskole, hun gik på, accepterede hende først som en spøg,
men hun klarede det og blev den første kvinde i Amerika,
der blev uddannet som læge.
Siden tog hun og søsteren Emily
sig af utallige kvinder og børn lige her.
Så, til ære for søstrene Blackwell, der…
Ingen af dem blev gift. De hårdt arbejdende kvinder.
Derfor laver vi højrehåndsringe.
Det er hårdt arbejde.
Hvem skærer først igennem?
-Mor eller datter? -Det er ikke en dyst.
Du er der næsten.
Det bliver så sejt at have den på min højre ringfinger.
Jeg kan lide den.
-Den er smuk, glat, rund… -Ja.
…og… det er fantastisk.
-Den er virkelig pæn. Den kan jeg lide. -Tak.
Det er vist mit bedste håndværk hidtil.
Den er så fin.
I vores vielsesring,
fik vi indgraveret det skib, vi mødtes på,
og en snegl, fordi jeg tøvede og talte på knapper.
Og han insisterede og blev.
Det mest overraskende er, hvor vidunderligt det blev.
Jeg ved ikke, hvad jeg gjorde uden dig. Det gør jeg virkelig ikke.
Jeg er rædselsslagen ved tanken.
Jeg er enke.
Og det smukke ved det er, at jeg fandt ud af, at jeg kan blive forelsket på ny
og stadig have plads i hjertet til både min første mand
og min nye partner.
Det var en virkelig skøn opdagelse og oplevelse i det øjeblik,
jeg var åben for det, for at det kunne ske.
Det er svært for mange, der ikke er enkefolk,
at forstå, hvordan vi kommer videre efter vores tab.
I AFTEN BOWLER VI
Ikke dårligt!
CAMP WIDOW ER ET PROGRAM HVOR ENKEFOLK KAN KOMME SIG
OG OPBYGGE NYE VENSKABER
Godt forsøg.
Hvordan kom I fra chokket og sorgen
til beslutningen om, at der var noget, I kunne bruge jeres oplevelse til,
der kunne hjælpe andre?
Jeg startede Camp Widow
for at gøre det lettere for andre at finde andre enkefolk.
MICHELLE NEFF HERNANDEZ GRUNDLÆGGER, CAMP WIDOW
Jeg var 35, og jeg havde seks børn. Hvordan gør man?
Og så tænkte jeg bare:
"Jeg burde nok spørge andre enker."
Hvordan fandt du dem så?
Jeg begyndte at søge tilfældigt. Jeg forhørte mig:
"Kender du nogen, der er enke?"
Og jeg spurgte dem:
"Hvad gør I med deres sko? Hvor længe går I med jeres vielsesring?
Sover I i jeres side af sengen, eller i hans, eller i midten?"
Til sidst havde jeg et fællesskab. Jeg ønskede, andre skulle have del i det.
Det eneste, der er værre end at blive enke,
er at blive enke og være alene.
Vi ler og græder sammen. Vi kan være helt og holdent os selv.
Vi behøver ikke forklare noget.
Hvis vi snakker og hygger os
og med et bryder ud i gråd, er det okay.
Helt normalt.
Helt normalt. Ikke noget særligt.
Klø bare på.
Alle ved, at de har noget at give.
Og så kan man tage imod, fordi man ved, at på et tidspunkt
kan man selv give noget.
Okay, Marquelle, kom så!
Se lige der!
Jeg er et konkurrencemenneske.
Jeg konkurrerer kun, når der er grund til det, men…
Vi må slå hendes mors hold.
Okay, Chelsea. Okay, Chelsea!
Du styrer!
Juhu!
Lige ned i rendestenen, mine damer og herrer.
Sådan!
-Vent, er det min mor? -Jeg tror…
Hvad?
Det var ret imponerende.
Okay, vi må hellere stoppe, mens vi fører.
Hvad hedder du?
-Sophia. Rart at møde dig. -I lige måde, Sophia.
Sophia opdagede, hun var gravid efter sin mands død.
Jeg var 31 dengang, og min mand var 33.
Han døde helt uventet af et hjerteanfald.
Jeg stødte på Michelles organisation.
Der er noget helt særligt ved en, der har oplevet det samme
som en selv.
Ja. Afgjort. Hvor gammelt er dit barn nu?
-Hun er halvandet år… -Åh gud.
-…og sund og glad og… -Bedårende.
Jeg løber rundt efter hende.
Livet har det med at komme bag på en.
Og når vi taler om modige kvinder,
handler det nok om, hvor godt man tilpasser sig, når der sker noget uventet.
Ja. Ja. Når livet pludselig ændrer sig.
Jeg var så heldig at deltage i Camp Widow i 2015.
Det var min første.
GRACE VILLAFUERTE ENKE SOM 39-ÅRIG
Syv eller otte måneder efter, Lynn døde. Gud ske lov.
Jeg har talt med mange ældre LGBT-folk,
der ikke kan sige til nogen, at de har mistet deres partner.
Det bidrager naturligvis yderligere til sorgen.
-Når man lever på en bestemt måde… -Ja.
…forandrer man sig ikke, bare fordi det går ud over en selv.
Lynn og jeg blev råbt ad meget tidligt i vores forhold,
så vi holdt ikke i hånd undtagen nogle få steder.
Nu har vi ægteskabslighed, men siger en kvinde: "Min kone,"
tænker jeg: "Er det okay at sige det?"
Frygten og trangen til at beskytte sig sidder stadig i en.
Det er sket virkelig hurtigt.
-Altså, kampen tog tid… -Det var en lang rejse, og så…
-Ja, og så… -Ja.
-Der skete så meget så hurtigt. -Begivenhederne tog fart, ja.
Jeg sprang faktisk ud, da loven om beskyttelse af ægteskabet blev til.
Og jeg er en god, lovlydig katolik med immigrantbaggrund. Ikke?
Hvis regeringen siger det her,
og mine forældre og alle andre læser det,
så er det vel sådan, det skal være.
Forstår du?
Hele mit liv indtil for nylig,
sammenlignet med dig eller jer,
vidste man det, men ingen godtog det.
Men min datter var hurtigt så meget længere fremme,
og det havde stor indvirkning på mig.
Det var svært for mig, da jeg deltog i min mors valgkampagne i 2008,
og hun støttede registrerede partnerskaber men ikke ægteskaber.
Jeg blev ofte spurgt: "Er du uenig med din mor?"
Og jeg svarede: "Ja, på visse punkter." "Fortæller du os om dem?"
Og jeg svarede: "Nej,"
for jeg ikke ville være et våben, der kunne bruges mod hende.
Men jeg kunne heller ikke se mig selv i spejlet og…
og lade, som om vi ikke var uenige om noget,
for vi var meget uenige om disse ting dengang.
Men jeg må tilstå,
at jeg aldrig tænkte på ægteskab, før jeg var
i 20'erne, og mine venner blev gift.
Det var bare så skandaløst,
-at ikke alle mine venner… -Ja.
…kunne blive gift.
Lovligt ægteskab. Jeg forstår, hvorfor det er så vigtigt.
Da jeg måtte ringe rundt og sige:
"Jeg er hendes partner, hverken søster, kusine eller mor."
At være den, det skulle gøre det, var så stor en ære,
og det var så bekræftende.
Jeg trykkede på knappen, da hun skulle kremeres.
Det var en ære at gøre det. Det var også sønderknusende, men…
For mig betød det endegyldigt at være hendes partner…
Jeg var med helt "til døden os skiller".
Det er en del af vores kærlighedshistorie.
-Det er en fantastisk måde at sige det på. -Ja, ikke?
På den måde skaber vi stadig minder sammen.
-Hun ruller med øjnene. -Det hører til min kærlighedshistorie.
Vi brugte et citat til vores bryllup.
"Den eneste kærlighed, man har, er den, man giver."
Og man må give kærlighed for at kunne værdsætte den
og selv opleve den.
Og af og til betyder det at elske nogen at kæmpe for dem.
Kæmpe for, at ens kærlighed anerkendes.
Der er meget mere plads til rebelske hjerter i verden nu.
Bevægelsen henimod homoseksuelle ægteskaber har betydet,
at jeg og millioner af andre har været på en udviklingsrejse.
Afgjort.
Når du møder disse par, der har søgt din hjælp,
søgt din vejledning,
bekræfter de så dit valg i livet?
Når jeg møder disse par, bliver jeg ikke blot en del af deres historie,
men af familien.
Kære nådige Gud,
vi takker dig for de hænder, jeg holder.
Ruben og Ari er et queer par
fra udkanten af LA.
Det er et sted, hvor folk er ret konservative,
og ingen i deres familie ville støtte deres forhold.
De blev bogstaveligt sparket ud.
De flytter fra sofa til sofa.
Og så spurgte de mig:
"Kunne du stå for vores bryllup?"
Jeg svarede: "Ganske afgjort."
De sagde: "Men der kommer ingen. Det bliver bare os tre."
Jeg sagde: "Nej, glem det. Brylluppet er min gave til jer."
Jeg går på nettet og skriver:
"Jeg leder efter en queer fotograf og et sejt sted." Sådan skrev jeg.
I sidste ende blev deres klipning, bryllupsarrangøren, kagen,
det hele, doneret til parret.
Hold da op.
Ja! Ja!
-Ja. -Hør engang!
Halløj, princesa. Hvad skete der lige?
Den er smuk.
Ruben flipper ud.
Jeg har altid følt, jeg var Ruben.
Jeg vidste ikke, hvad det var, før jeg blev teenager.
Jeg mødte Ari som pige, men hun tog imod mig med åbne arme.
Hun er ligeglad med, om jeg er mand eller kvinde.
Hun elsker den, jeg er.
Jeg kunne flyve lige nu.
Jeg er i den syvende himmel.
Man siger, at en guldfisk ikke bliver større end sine omgivelser.
Putter man en guldfisk i et lille akvarium, vokser den ikke.
Det lykkedes os at kaste Ari og Ruben ud på det store hav,
og nu kan de vokse.
"Qu-ære alle sammen. Vi er forsamlede her i dag
for at forene Ruben og Ariadna."
Fællesskabet bakkede op om dem og skabte et drømmebryllup,
som de ikke troede, de fortjente.
-Fremmede, der blev til en familie. -Wow.
Som en selvvalgt familie.
-En selvvalgt familie. -Jeg elsker det udtryk.
Kom lidt nærmere.
Ari, vi har været meget igennem. Jeg elsker dig gennem alt.
Gennem vores største glæder og vores dybeste sorg.
Jeg vil være ved din side for evigt.
Ruben, livet er skørt, men uden dig var det endnu skørere.
Du er min sjæleven. Hvad mere kan jeg sige?
Jeg er klar til at blive gift.
Skal jeg skynde mig?
Ved den myndighed jeg er blevet tildelt af delstaten Californien,
erklærer jeg jer nu for mand og hustru. I må gerne forsegle ægteskabet med et kys.
Vi har mødt nogle enestående kvinder
på denne rejse for at finde rebelske hjerter.
Det valg, jeg træffer, er muligvis ikke det, du træffer,
eller som Gloria, pastor Whittney eller Abby træffer,
men vi må have samfundets opbakning,
såvel som den indre styrke
til at tage de beslutninger, der er rigtige for os.
Alle disse kvinder bringer kærlighed ind i verden.
De skaber mere kærlighed til sig selv og deres familier,
og de må af og til genopdage, hvad kærlighed betyder for dem
efter et frygteligt tab.
Og i sidste ende giver det mig så meget håb,
at der er så megen kærlighed, der næres,
skabes og deles.
Og du… Jeg vil aldrig glemme det, mor.
Vi var til en event, og en talte, og hun sagde:
"Jeg har elsket, og jeg er blevet elsket, og resten er baggrundsmusik."
Det kan jeg godt huske. Jeg tænker hele tiden på det.
Også jeg.
Du er vægt, og jeg er jomfru. På papiret kan vi ikke sammen.
Vi omskriver stjernerne.
Tænk, at jeg får lov til at leve livet med dig.
-Hver dag. -Det er vores livs mirakel.
Selvom det er hårdt, og man driver hinanden til vanvid.
-og alt det andet normale. -Totalt til vanvid.
Sådan er det på langtidsbasis.
-Du må godt kysse mig nu. -Så…
Er det slut? Wow, skønt.
-Må vi rejse os? -Nej. Du bliver siddende. Jeg tager hjem.
Jeg efterlader ham her.
Tekster af: Ulla S. Qvistgaard