Üritan sinust pisut kaugemale hoida.
Pulmakellade helin. - Jah.
Olgu.
Valmis? - Jah.
Abielu on ilus. Abielu on piinarikas.
Põhimõtteliselt sulad sa kokku teise inimese olemusega.
Kõik päevad ei ole sugugi lihtsad,
kuid vanne tähendab, et sa ei anna alla.
Armastada ja olla armastatud on kõige raskem, julgem
ja haavatavamaks tegevaim asi, mida inimene elus kogeda saab.
Ja „armastama“ on verb, nii et see on teekond,
mis on täis vaprust, südikust
ja mõne naise jaoks väljakutseid.
Vapruse juurde kuulub see, et sa õpid armastama nii, nagu sulle sobib.
Osa võitlusest, mida naised aegade algusest peale pidanud on,
on käinud selle nimel, et omada võimu, vabadust ja iseseisvust
teha valikuid, mis on õiged meie jaoks.
Mind huvitavad suhted
kogu oma keerukuses.
Tahan leida inimesi, kes on armastuses oma raja ise sisse tallanud.
Mida me tahame?
Lõppu varastele abieludele!
Lubasin jääda tema kõrvale surmani ja jäingi.
Chelsea!
Mazel tov!
NAISED, KES MÄSSAVAD
Hei. Nii, nii. Lahe!
Armudes tunned sa ennast oma nahas 100% kindlalt,
oma kaaslase juuresolekul.
Armudes tahad oma kaaslasega
kogu aeg koos olla, hoolimata kellaajast
ja tegevusest. See muutub iga päevaga aina paremaks.
See oli väga armas.
Tundub, et te kaks olete… Tean, et see on klišee, aga te olete vist kokku loodud.
MAAILMAMEISTER JA OLÜMPIAVÕITJA JALGPALLIS
Kohtusite raamatukoguhoidjate konverentsil?
Jah. - Nii seksikas.
Hirmseksikas.
Ma armastan raamatukogusid. Armastan raamatukoguhoidjaid.
Nii et see näib olevat…
KIRJANIK/AKTIVIST
…ideaalne kohtumine. - Jah.
Olen olnud Abby fänn mitu aastakümmet.
Abby Wambach on üks parimaid jalgpallureid…
Ajaloos. - …ajaloos. Meeste ja naiste arvestuses.
Jah. - Terves maailmas.
Oleme indu täis, sest räägime üksteisest üle.
Ja Glennon Doyle, kes alustas kristlasest emme blogiga…
Esimene asi, mida kõik need naised… - Kirjanik, taskuhäälingu autor,
inimene, kes näib universumis toimuvaga hästi kursis olevat.
Need kaks on loonud imelise abielu.
Tõelised mässajad.
Nad pidid nii paljuga riskima, et armastusele võimalus anda.
Ja neil oli väga raske välja mõelda, kuidas ühist elu alustada.
Nad tegid seda.
Olin katkises abielus hea mehega.
Ning siis olin ma sellel konverentsil ja ukse vahele ilmus tema.
Ühtäkki märkasin, et ma tõusin püsti ja ajasin käed laiali.
Kõik vahtisid mind, seega kummardasin.
Mõtlesin,
et ehk peab ta mind veidrikuks,
kes sisenejatele kummardab.
No kas sa kummardasid vastu? - Tema tõusis ainsana püsti.
Ilmselgelt. - Ja ta seisis
ruumi teises otsas, laud oli lükatud vastu…
Pidin ukerdama külg ees ruumi teise otsa. - See oli väga veider.
Kogu lugu oli väga veider, ma olin üleni higine.
Aga ma mõistsin, et olin esimest korda elus armunud.
See oli hirmutav, sest olin abielus ja kolme lapse ema.
Mu elu põhines religioonil ja mu karjäär laias laastus samuti.
Mulle öeldi ikka ja jälle:
„Sa võid selle tee valida, aga su karjäär on siis läbi.“
Aga mäletan, et mõtlesin:
„See on oluline teelahe, kus sa pead otsustama,
kas sa austad esimest korda elus iseennast,
selle asemel et austada kõigi teiste ootusi.“
Ühel päeval vaatasin, kuidas mu pesamuna end kooli minema sättis,
ja mõtlesin: „Issand, olen abielus ju tema pärast.
Aga kas ma tahaksin talle sellist abielu?
Ja kui ma ei taha sellist abielu oma tütrele,
siis miks ma halba armastust heaks emaduseks nimetan?“
Otsustasime lihtsalt, et me teeme selle asja ära.
Ning tegime seda nii ettevaatlikult, aupaklikult ja armastavalt kui võimalik.
Alguses kõik ehmusid, sest inimestel on nii kombeks.
Ning võtsid aru pähe, nähes, et me oleme õnnelikud.
Õnneks aimasime me seda ette. Kui kaua sina abielus olnud oled?
Olen olnud abielus 11 aastat.
Mul ei ole sellist lugu nagu teil, kindlasti mitte.
Sa ei teinud niimoodi?
Ei teinud. Kohtusin oma mehega, kui me mõlemad lapsed olime.
Ja me olime üle 12 aasta sõbrad.
Enne kui käima hakkasime. Jah.
Kuidas said sõpradest… Kuidas te teadsite?
Meil mõlemal oli lõppenud suhe.
Lohutasime teineteist pärast lahkuminekut.
Ühel õhtul sõime õhtust ja mees ütles: „Me oleme vist kohtingul.“
Mina: „Päriselt?“ - Jessas!
„Äkki olemegi. Kas oleme?“ Ja nii see alguse saigi.
Muidugi ei olnud poisil vaja meilt luba küsida.
Aga ta sõitis ühel päeval meie juurde ja ütles:
„Annan teada, et ma palun Chelsea kätt.“
Mõtlesin: „Jah!“
Nii tore: ei küsi,
aga annan viisakalt teada. Tore. - Jah. Annan teada.
Mina küsisin Glennoni vanematelt luba.
Rääkisin nendega, jõudsin koju, mul oli plaan valmis mõeldud.
Aga ma ei suutnud oodata. Võtsin sokisahtlist sõrmuse, pöörasin ringi.
Glennon küsis, kas tahan kohvi. Ja kui ta tagasi tuli, tegutsesin.
Ütlesin, et ei suuda enam sekunditki oodata.
Kas sinu mees ei pidanud paluma su kätt
oma miljard korda, enne kui nõustusid? - 49 korda?
Midagi… Ei, ainult kolm.
Kolm. - Selge, vaid kolm.
Kohtusime juurakoolis. Bill oli tõeline karakter.
Pärast kooli lõppu palus ta minu kätt.
Ja ma ütlesin: „Tead, ma ei ole valmis abielluma.“
Aasta hiljem küsis ta uuesti.
Tema kandideeris Arkansas's kongressi.
Mina töötasin meeskonnas, mis valmistus Nixonile umbusaldust avaldama.
Selge. Nagu muuseas.
Meie elud olid üsna tegusad. - Kukepea.
Ütlesin, noh: „Ootame veel.“
Kolisin Arkansas'sse, andsin juurakoolis loenguid.
Ja semestri lõpus
ütlesin, et teen väikse reisi ja mõtlen, kas olen asjas kindel.
Bill viis mu lennujaama, möödusime väiksest majast.
Lobisesin lihtsalt ja ütlesin, et see on armas maja.
Ausõna, see oli kõik.
Ta tuli mulle lennujaama vastu
ja ütles, et oli selle maja ära ostnud. - Oh issand.
„Nüüd pead minuga abielluma.“ - Oh issand, jah!
Abiellusingi.
Ta oli ostnud voodipesu ja voodi… - No kuule!
…ja diivani… - Hea töö.
…mõned potid ja pannid.
Ja abiellusime samas majas.
Selles majas? - Selles väikses majas. Jah.
Igaühe lugu on erinev. Lugu armastusest ja sellest, kuidas sa armastama õpid,
armastust jagad, ei karda armastada.
On väga oluline, et inimesed tunneksid ennast mugavalt
ja kindlalt nii armastuse andja kui saajana.
Vastu võtta on vahel… - Jah.
…palju raskem kui armastada. Eks?
Tõsi. - Absoluutselt.
Arvame, et suhte tähtsaim osa on suhtlus.
Just. Ja täna kasutame selleks „Jengat“.
Olgu, olen valmis. - Just nii. Olgu.
Oot. On see eriline „Jenga“?
Jah. - Suhte-Jenga.
Suhte… - Mis asja?
Jessas, milline pinge!
„Üks asi, millest sa midagi ei tea.“
Mul on väga, väga raske süüa teha.
„Loe lihtsalt retsepti.“ Ja retsept algab nii:
„Ribasta porgandid.“
Mis asja? Vajan sõnastikku ja Google'it juba esimese punkti jaoks.
Ei, ei kasuta kahte kätt. Ei.
Sellest on palju rääkida.
„Millised teiste inimeste halvad harjumused sind hulluks ajavad?“
Mu lemmikteema!
Olen seda kogu elu oodanud!
Lase käia, tüdruk! - Hakkab peale.
Mulle ei meeldi üldse jutule vahele segamine.
Üritan seda vältida.
Mu mees segab ka vahele. - Kuidas sa asja lahendad?
Kas räägid… Segasin just ise ka vahele. Aga kas te räägite sellest?
Või lepid sellega, et ta segab vahele?
Me räägime sellest. - Selge.
Ja asi on tublisti paranenud.
Samad sõnad. - Jah.
Üritame ka igal õhtul suud puhtaks rääkida,
et mitte minna magama vihasena või halvas tujus.
Õhk puhtaks igal õhtul. - Igal õhtul.
See pole lihtne. - Ei ole, aga…
Valin vastaja ise välja.
Abby, mis on su lemmikviga?
Mu esimene abielu.
Ja ma ei taha oma endist abikaasat sugugi alavääristada,
räägin sellest armastusega.
Vahel peame lihtsalt teadma, mida me tahame.
Ja see on võimalik vaid siis,
kui me mõistame, et me ei taha seda, mis meil on.
Tõsi.
Olgu, vaatame. - Ikka kahe käega…
Mazel tov!
Oleme tulnud siia pühitsema teie armastust.
Pulma-aastapäev on vaid üks päev kalendris.
Aga ma olen sinu eest tänulik iga päev ja armastan sind.
Arvasin, et ei armu enam kunagi. Sa tõestasid, et eksisin.
Eksisin nii väga.
Võite lõpetada tseremoonia suudlusega.
Mis saaks armastusest tähtsam olla?
Kuidas inimesed seda defineerivad, selle leiavad ja kaotavad…
See on iga inimese elu keskpunkt.
Ja paljude jaoks on abielu ülim tõestus usust ja armastusest.
Niisiis ajan ma juttu kirikuõpetajaga,
kes paneb uhkuse ja rõõmuga paari inimesi kõigilt elualadelt.
Jessas, milline nauding! Olen sinust lugenud…
PAARIPANIJA
Mina sinust ka. - Jah, paari asja.
Jajah, paari.
Ära usu kõike, mida loed, eks? - Ära muretse, ei usu.
Kuidas sa seda otsustasid? „Ma võin seda teha. Inimesi aidata.“
Rääkida nendega abielust, mis on keeruline teema.
Noh… - Ning… Jah.
Sa tood maailma armastust ja lootust… - Jah.
…suhete kaudu. - Jah.
Olles naine, mustanahaline, kväär ja nii edasi…
Olin kogu aeg tõrjutute hulgas.
Seega minu teoloogia on olnud… - Jah.
…külalislahkus.
Minu laua ääres on sinu jaoks alati koht.
Ja see abieludega ilmselt nii hästi haakubki. Nii et…
Kas sind kasvatati kirikus, mis oli külalislahke ja rõõmus?
Ei! Mind kasvatati nelipühilasena.
Üliolulised olid karismad, võideldi kõige vastu, kes mina olen.
Mõtlesin: „Oodake.
Tahate siis öelda, et Jumal on armastus, aga mind ta ei armasta?“
Oot-oot. Pidage hoogu.
Ma olen segaduses. - „Surute Jumala raamidesse…“
Jah. - „…ja jätate minu välja?“
Jätate minu välja. Kuidas nii?
Kui Jumal on nii võimas, nagu me räägime, ei ole ta taevas
või kus iganes ta meie arvates on… Igatahes pole ta mind vaadates üllatunud.
Vaimulikku seminari
läksin ma seda tõlgendust ümber lükkama.
Olid õige eneseteadlik. Jessas! - Olen juba mõnda aega südikas olnud.
Nii et jah. See oli… Arvan, et tegelikult on kõige keskmeks armastus.
Mässajatest rääkides
käitume nii, nagu mässataks alati millegi vastu.
Aga vahel, noh,
peab mässaja lihtsalt sügavalt sisse hingama ja rahunema.
Mõistma, mida ta tegelikult tunneb, ja siis edasi liikuma.
Sa pole enam abielus. - Ei ole.
Sinu lugu on väga minu oma sarnane.
Ja ma pidin otsustama, kas jään suhtesse või lahkun.
Ja ühel hetkel ma, nagu…
„Ma ei lepi sellega.
Ma ei suuda lihtsalt leppida.“ Niisiis otsustasin lahkuda.
Sinu abielu on olnud avalikkuse lahata
algusest peale.
Ütlesid, et suurim julgustükk oli mehe juurde jääda.
Jah. - Abielu jätkata.
Aga see ei sobi kõigile.
Tahtsin öelda, et minu julgeim tegu oli lahkumine.
Igatahes.
Aga sellest otsusest rääkides, mida… Kuidas sa jätkata suutsid?
Tead, see on äärmiselt isiklik otsus.
Nõustajate ja heade sõprade abil
pidin ma jõudma otsusele, mis oli õige minu jaoks.
Sest teised selles abielus ei osale.
Mitte keegi. Ja maailm ütles: „No meie teame, mida ta tegema peaks.“
Aga keegi ei tea, mis toimub kellegi teise abielus,
südametest ja peadest rääkimata. - Jah.
Sa pead leidma vastuse iseenda seest.
Otsusele jõudmine on kohutavalt piinarikas.
See osa. Jah. - See on nii valus.
Ja pärast kõiki neid põhjalikke mõtisklusi,
pettumusi, heitumist, viha… Kui lõpuks otsustasin, valdas mind rahu.
Oleksid sa samale otsusele jõudnud, kui sa poleks avaliku elu tegelane?
Täiesti kindlalt. Jah. Sest see otsus näitas, kes mina olen.
Selge. - Jah.
Kes me kahekesi koos oleme. - Jah.
Ja kes on mu mees.
Ma mõtlesin sellele, et Bill on tegelikult väga hea inimene.
Ta on armastav, hooliv ja arvestav inimene,
ma armastan teda kogu südamest. - Muidugi.
Aga kui sa ei elaks avalikkuse silme ees…
Kas ta oleks sulle tõtt rääkinud? - Ei.
Sest tal oli kohutavalt piinlik ja ta häbenes juhtunut väga.
Aga kas me väärime tõde?
Tead, see küsimus on vist sama vana kui inimkond.
Eks ole? - Arvan, et on olukordi,
kus tõe rääkimine on julmem kui selle varjamine.
Sellega olen ma nõus.
Ning vahel tuleb saladused paljastada,
aga mitte alati.
Kui inimene ei tea, et talle on liiga tehtud,
kas tõe kuulmine teeb asja hullemaks? - …hullemaks.
Seetõttu ongi hästi elatud elu keeruline,
sest sa pead esitama raskeid küsimusi,
ei saa lihtsalt pinnapealseks jääda.
Jah.
ARMASTA MIND
ARMASTAN SIND KOGU SÜDAMEST
Loodetavasti on abielu ühine rännak.
Armastuse jagamine, armastuse loomine, naer.
Aga paljude jaoks siin USAs ja maailmas üldisemalt
võib abielu olla piirav, alandav ja ohtlik.
Mind sunniti 19-aastaselt abielluma.
Mind anti mehele nagu ese, mida ta omada sai.
Mind kingiti talle omandina.
Kasvasin siinsamas Brooklynis ultraortodoksses juudi kogukonnas,
kus vanemad panevad su tavaliselt mehele…
ORGANISATSIOONI UNCHAINED AT LAST ASUTAJA
…võõrale inimesele, kosjasobitaja kaudu.
Teadsid, et sind ootab abielu. Kas sa lihtsalt leppisid sellega,
sest sama oli juhtunud kõigi sinu tuttavatega,
või tundsid juba siis, et asi ei olnud õige?
Vähe sellest, et leppisin. Ma olin õnnelik.
Mulle ei tulnud pähegi, et see oli sundabielu.
Kui ma altari poole kõndisin, lai naeratus näol,
oli see tegelikult lõks, õudne lõks.
Aga ma ei mõistnud seda enne, kui selle sees olin.
Asjad muutusid tajutavalt halvaks nädal pärast laulatust.
Siis tabas mu tolleaegset abikaasat esimene raevuhoog
ja ta lõi rusika läbi seina.
Ja paar päeva hiljem ähvardas ta esimest korda mind tappa.
Kas sa mõtlesid, et pead tublim olema?
Et tema vägivaldsuse maandamine oli sinu kohus?
Sada protsenti.
Kui mõistsin, et keegi ei aita mul põgeneda,
hakkasin ma põgenemiseks raha kõrvale panema.
See polnud lihtne,
sest mees ei lubanud mulle ühtegi isiklikku asja.
Ta vaatas läbi kõik mu asjad.
Sain raha hoida vaid sahvris hommikuhelveste karbis.
Läks 15 aastat, enne kui lahkusin.
Selle käigus jäin ilma oma perekonnast.
Nad karistasid mind põgenemise eest, lõpetades suhtluse.
Sa võtsid oma valu ja tegid sellest missiooni.
Tänane kleit
erineb mu pruutkleidist täielikult.
Sel korral ei sunnita mind ikke alla.
Sel korral seisan ma siin pääsenu ja eestkõnelejana.
Olete valmis protestima sundabielude ja lapspruutide vastu Massachusettsis?
Kleidid selga!
Rajasin organisatsiooni Unchained At Last, sest olin ihuüksinda,
kui sundabielust põgenesin.
Ja tahtsin teistele samas olukorras toeks olla.
No nii, see hakkab meeleavaldust meenutama.
Jah.
Tavaliselt seostavad inimesed pruutkleiti õnne ja romantikaga.
Need kleidid on teistsugused. Need sümboliseerivad ülestõusu.
LAPSEGA ABIELLUMINE ON SEADUSLIK 44-S USA OSARIIGIS
ALAEALINE EI SAA LAHUTUST NÕUDA.
Oleme oma organisatsioonis näinud,
et põgenejad võivad olla pärit kõikvõimalikest kogukondadest.
Väga vähesed ameeriklased on probleemist kuulnud.
Arvan, et me… - Jah.
…kujutame ette, et see on probleemiks mujal.
Jah. - Ütlen: „Ei-ei.
See ülekohus leiab aset siinsamas.“ - Jah. Just.
Ma elan Massachusettssis.
MIKS ON LAPSEGA ABIELLUMINE IKKA SEADUSLIK?
Olen endine lapspruut. Kui ma olin 14-aastane,
hakkas üks peresõber mind ahistama.
Jäin 16-aastaselt rasedaks.
Mu vanemad viisid mu kohtumajja
ja vähem kui kümne minuti pärast olid paberid allkirjastatud.
Käisime koduteel kaltsukast läbi ja ostsime kleidi.
Mind pandi mu vanavanemate elutoas mehele.
On aeg sellele lõpp teha.
Me alustasime 2015. aastal,
nõudes lihtsat ja loogilist seadusemuudatust,
mis ei tee kellelegi halba, ei maksa midagi ja lõpetab inimõiguste rikkumise.
Arvasime, et seadusandjad embavad meid ja võtavad seaduse kohe vastu.
Aga nii see ei läinud.
Kaugel sellest, nagu sa hästi tead.
Olen saatnud palju kirju erinevate osariikide esindajatele.
Eeldasid, et selliseid asju ei pea kirja panemagi.
Enne Fraidyt oli see seaduslik kõigis osariikides.
Ainult 44 veel. Jah.
Aga harva on võimalik näidata näpuga inimese poole, kes muutuse taga on.
Fraidy, sina oled.
Mida me tahame? - Lõppu varastele abieludele!
Millal?
Kohe!
Võime tõmmata joone Fraidy-suguse noore naise juurest,
kes soovib tulihingeliselt teha lõpu lastega abiellumisele,
Gloria Steinemi suguste inimeste juurde.
Gloria on võtnud oma isiklikud kogemused ja sidunud need aktivismiga.
Mõned meist on aborti teinud. Mina olen.
NAISÕIGUSLASTE MEELEAVALDUS
Oleme pidanud erinevatel põhjustel valima, kas tuua ilmale teine inimene
või sündida ise.
Ta alustas ajakirjanikuna.
Asutas ajakirja Ms. Magazine, nõudis naistele võrdset palka…
ME SAAME ÜLE
…ja töövõimalusi, vabadust elada vallalisena.
Ta trotsis 1950ndate ettekujutust naiselikkusest
ja otsustas käia iseseisvalt mööda oma rada.
Söön popkorni vaid kinos.
Selleta ei saa filmi vaadata.
Täitsa õige.
Head filmielamust! - Aitäh.
ALGAB FILM
Kui sa eeskujusid otsisid,
siis kas sa leidsid kedagi
filmidest või kultuurist üldisemalt?
KIRJANIK/FEMINIST
Kindlasti „Hommikueine Tiffany juures“.
„HOMMIKUEINE TIFFANY JUURES“
Nägin siis esimest korda ekraanil naist,
kes oli iseseisev ja seksikas.
Takso!
Ta oli esimene inimene, kellel lubati ekraanil seksikas olla, abielus olemata.
Ma pole seda iial osanud.
See on lihtne.
Rollid, mida mängisid teised naised… Elizabeth Taylori „BUtterfield 8“
ja mõned Bette Davise… - Jah, kõik olid hukule määratud.
Hukule määratud! Täpselt nii. - Just.
Ja, nagu… „Järgneb õppetund.
Lähed välja, lõbutsed, sul on suhteid.
Oled seksuaalne olend ja maksad selle eest.“
Katharine Hepburni tüüpilised rollid…
Ma armastasin tema iseseisvust.
Ta oli tihti karjäärinaine. Ajakirjanik, jurist.
See oli minu jaoks väga põnev. - Jah. Teda ei võidetud kunagi.
Ei.
Ainult see üks stseen. Ta on abielus Spencer Tracyga.
Püha taevas, prl Harding. Juhtus teil õnnetus?
Häbi, Alma. Rääkida niimoodi abielust…
Ja mees on pahane, sest arvas, et pärast abiellumist
ei ole naine enam nii auahne.
Naine üritab mehele hommikusööki valmistada.
Aga ei oska muna katki lüüa ega kohvi keeta.
Üsna värskendav.
Täpselt. Sa ei oska kohvi keeta? Sellest pole midagi.
Viiekümnendatel mõtlesime, et peame abielluma inimesega, kelleks saada tahame.
Omal käel me selleks ei saaks.
Loodan, et sina seda aega ei näinud.
Naised ei olnud ka minu ajal nii selgelt iseseisvad,
aga meil oli palju lihtsam kui sul 50ndatel.
Neil päevil elas naine oma mehe elu. - Jah.
Ja seetõttu meenutas abielu natuke surma.
Nii et abiellumise vältimiseks pidin ma sõitma väga kaugele.
Ja nii ma Indiasse sattusingi.
Ma ei teadnud täpselt, mille nimel ma mässasin,
aga mõistsin, et kui minu järgmine otsus oleks traditsiooniline,
jääks see viimaseks.
Võib vist öelda, et mul on olnud rida pisikesi abielusid.
Suhteid, mis olid mulle väga olulised,
kuid mis ühel hetkel otsa said.
Eks? Aga me oleme endiselt sõbrad.
Kui te teineteist tõesti armastate, siis see tunne ei kao.
Armastus peab vastu. - Just.
Armastame teineteist ka pärast 54 aastat.
Armume üha rohkem, isegi praegu.
Sest see on teekond. Märkad aja jooksul uusi asju.
„Oi, ta on nüüd veel nunnum. Ta…“
Armastan seda, kui mulle laule kirjutad. Me sobime kokku. Sobime jah.
Tahaksin sinuga lausa uuesti abielluda.
Osta veel üks sõrmus. - Ei.
Täna valmistame sõrmuse paremale käele.
Traditsiooniliselt kantakse abielusõrmust vasakul käel.
Kihlasõrmust ka. See näitab, et oled võetud.
JUVELIIR/SKULPTOR
1920ndatel hakkasid tööl käivad naised sõrmust paremal käel kandma.
Iseseisvuse väljendamiseks.
Ning meil on siin kohal kõige võrratumad,
tugevamad ja iseseisvamad karjäärinaised, keda tean.
Nii et asume sõrmuseid valmistama, daamid. - Uskumatu.
Nii põnev! - Jah, ma olen elevil.
Valmistasime mõned näidised, erinevad stiilid.
See on ilus.
Naine, kes teab, mida tahab.
No selliste kätega… Tõepoolest. - Ma tean.
Mul on nii lühikesed sõrmed, suur sõrmus ei sobi.
See on sobiva laiusega. Mulle meeldib.
Hakkame peale.
Tükike vaha, juveliiri saag. - Hästi.
Tore, et sa meisse usud.
Jah.
Olgu. - Hoia seda vahakangi niimoodi.
Selge. Kui lahe see on!
Hoia seda otse. - Niimoodi?
USA esimene naissoost arst Elizabeth Blackwell
avas siin oma esimese haigla. Koos oma õe Emilyga.
Ja see oli esimene haigla, mida juhtisid naised,
kus teenindati naisi ning koolitati naisi arstideks ja õdedeks.
Sel ajal nii vastuoluline.
Eks? Neid ähvardati ju… - Jah.
…igasuguste jõledustega. - Just nii.
Kohalikud mehed suhtusid neisse umbusklikult.
Ja Elizabeth Blackwellil oli väga raske
arstipabereid kätte saada.
Alguses võeti ta meditsiinikooli naljapärast.
Aga ta tõusis tippu ja sai USAs esimese naisena meditsiinilise kraadi.
Ning koos oma õe Emilyga hoolitses ta siinsamas lugematute naiste ja laste eest.
Nii et austamaks õdesid Blackwelle,
kes kunagi ei abiellunud, neid töökaid naisi…
Selleks me parema käe sõrmuseid teemegi. - Raske töö.
Kes esimesena jõuab?
Ema või tütar? - Oh ei, ei hakka võistlema.
Nii vähe veel.
Nii lahe on kanda seda parema käe sõrmusesõrmes.
Mulle meeldib.
Ilus, nii sile ja ümar… - On jah.
See on lihtsalt võrratu.
Väga kena. Mulle meeldib. - Eks? Ma tean. Aitäh.
See on vist mu kõige paremini õnnestunud kätetöö.
Jube lahe.
Meie abielusõrmustesse
on graveeritud laev, mille pardal me kohtusime,
ja tigu, sest ma kõhklesin ja jokutasin.
Ning tema pidas vastu ja jäi minu juurde.
Minu jaoks on kõige suurem üllatus see, kui imeliselt meie elu läinud on.
Ma ei tea, mida ma selles maailmas ilma sinuta üldse teeksin. Päriselt.
See on õudne mõte.
Ma olen lesk.
Ning kõige ilusam on see, et ma avastasin, et suudan uuesti armuda
ja mu südames on ruumi nii mu esimesele abikaasale
kui ka uuele kaaslasele. Oli äärmiselt meeldiv mõista ja kogeda,
et ma olin sellele avatud ja see sai juhtuda.
Paljudel, kes pole seda kogenud,
on raske mõista, kuidas me leskedena edasi elada saame.
TÄNA MÄNGIME KEEGLIT
Pole paha!
„CAMP WIDOW“ ON PROGRAMM, KUS LESED SAAVAD TERVENEDA
JA LUUA UUSI SÕPRUSSUHTEID
Hea katse.
Kuidas sa pärast seda šokki ja leina
otsustasid, et saad oma kogemusi kasutada
ning teisi inimesi aidata?
Lõin selle programmi,
et inimestel oleks lihtsam leida teisi leski.
PROGRAMMI LOOJA
Olin 35-aastane, mul oli kuus last. Kuidas sellega hakkama saada?
Mõtlesin, et peaksin vist teistelt leskedelt küsima.
Ja kuidas sa nad leidsid?
Hakkasin huupi otsima. Küsisin:
„Kas sa mõnda leske tead? Aga sina?“
Ja küsisin lihtsalt:
„Mida mehe kingadega teha? Kaua abielusõrmust kanda?
Kas sa magad oma voodipoolel, mehe poolel või keskel?“
Ja lõpuks oli mul terve kogukond. Tahtsin seda ka teistele pakkuda.
Leseks jäämisest on hullem vaid see, kui sa sel ajal üksi oled.
Saame naerda ja nutta. Saame olla need, kes me päriselt oleme.
Me ei pea midagi selgitama.
Kui räägime, lõbutseme
ja ühtäkki nutma puhkeme… „Selge.“
Täitsa normaalne.
Täitsa normaalne, ei midagi erilist.
Lihtsalt jätka.
Kõik tunnevad, et neil on midagi anda.
Suudad abi vastu võtta, sest tead, et ühel hetkel hakkad ka andma.
No nii, Marquelle, pane pihta!
Vaata aga!
Ma olen üsna võidujanuline.
Mina ainult siis, kui tunnen, et ma võin võita, aga…
Peame ta ema tiimile ära tegema.
No nii, Chelsea!
Sa suudad!
Otse renni, daamid ja härrad.
Oo jaa!
Oot, kas see on mu ema? - See vist…
Mis asja?
No see oli päris uhke.
Olgu, lõpetame mängu, me juhime.
Ütle oma nimi.
Sophia. Meeldiv tutvuda. - Sinuga samuti, Sophia.
Sophia avastas pärast mehe surma, et oli rase.
Olin siis 31-aastane, mu mees oli 33.
Täiesti ootamatu südamerabandus.
Leidsin Michelle'i organisatsiooni.
Ja see on suur väärtus, kui sul on keegi, kes teab oma kogemusest,
mida sa parasjagu tunned.
Jah. Muidugi. Kui vana su laps nüüd on?
Poolteise aastane. - Heldus.
Ning ülimalt terve, õnnelik ja, nagu… - Armas.
Üritan temaga sammu pidada.
Elu suudab sind ikka üllatada.
Ja südikusest rääkides
on minu arust tähtis see, kui hästi sa kohaned, kui elu ei lähe plaanipäraselt.
Jah. Kui elu sind üllatab.
Mul vedas, sattusin laagrisse 2015. aastal.
Esimest korda.
LESESTUS 39-AASTASELT
Seitse-kaheksa kuud pärast Lynni surma. Tänu taevale.
Olen rääkinud paljude vanemate LGBT-kogukonna liikmetega,
kes ei saa avalikult öelda, et kaotasid oma partneri, oma inimese.
Ja loomulikult teeb see leinamise veel raskemaks.
Kui elad oma elu teatud viisil… - Jah.
…ei muutu sa vaid sellepärast, et su kohta kehtib nüüd mingi uus seadus.
Meid Lynniga mõnitati päris suhte alguses,
nii et me hoidsime käest kinni vaid paaris kohas.
Abieluvõrdsusega… Kui naisterahvas räägib oma naisest,
mõtlen, noh… „Kas nii võib öelda?“
Saate aru? Tunnen ikka hirmu, olen kaitsepositsioonil.
See on väga kähku käinud.
Võitlus oli pikk… - Pikk teekond ja siis ühtäkki…
Jah, ja siis… - Jah.
Lühikese aja jooksul toimus nii palju. - Muutuste tempo… Jah.
Kui ma kapist välja tulin, põlistati just abielu mehe ja naise vahel.
Ja ma olen tubli seaduskuulekas immigrandist katoliiklane.
Ja kui valitsus midagi ütleb ning seda loevad mu vanemad ja kõik teised,
peabki see järelikult niimoodi olema.
Saad aru, eks?
Kogu mu elu jooksul, ja muutus toimus alles hiljuti,
sinu või sinuga võrreldes…
Me teadsime, aga ei teadvustanud.
Aga minu tütre tõekspidamised muutusid palju kiiremini.
Ja see on mind väga palju mõjutanud.
Mul oli raske, kui ema 2008. aastal kampaaniaga aitasin.
Ta toetas kooselu, kuid mitte abielu.
Mult küsiti tihti, kas vaidlen emale vastu.
Vastasin: „Jah, teatud teemadel.“ „Äkki räägid neist?“ Ma keeldusin,
sest ei tahtnud, et seda saaks tema vastu kasutada.
Samas ei oleks ma suutnud iseendale otsa vaadata,
teeseldes, et meil polnud lahkarvamusi.
Sest oli küll, päris sügavaid.
Aga ma pean tunnistama,
et ma ei mõelnudki abielust, kuni mu sõbrad 20ndates abielluma hakkasid.
Ja see tundus nii jabur,
et kõik mu sõbrad ei saanud abielluda. - Jah.
Seaduslik abielu… Ma mõistan selle tähtsust.
Kui pidin helistama ja ütlema,
et olen Lynni partner, mitte õde, nõbu ega ema…
Kohustus seda teha oli tohutu au,
tõeline tunnustus. Mina vajutasin krematooriumis nupule.
See oli suur au. Muserdav muidugi ka, aga see…
See kinnitas lõplikult, et me olime partnerid.
Lubasin jääda tema kõrvale surmani ja jäingi.
Ja see on osa meie armastusloost.
Suurepärane viis seda kirjeldada. - Eks ole?
Ühised mälestused on meil ikka.
Ta pööritab silmi. Jah. - „Ikka osa mu armastusloost.“ Võrratu.
Meie pulma kavalehel oli tsitaat.
„Sulle jääb vaid armastus, mille sa ära annad.“
Ja sa pead selle ära andma, et õppida seda tõesti hindama
ja seda kogeda.
Ja vahel tähendab armastus partneri eest võitlemist.
Sa võitled, et teie armastust tunnistataks.
Meie maailmas on nüüd palju rohkem ruumi mässajatele.
Liikumine samasooliste abielu poole… Tahan tähistada seda,
et olen koos kümnete miljonite teistega selle evolutsioonilise teekonna läbinud.
Muidugi.
Kui sa kohtud paaridega, kes paluvad sult abi
ja nõu…
Kas nad tõestavad, et sa ajad õiget asja?
Kui ma neid paare tundma õpin, saan ma osaks nende loost
ja perekonnast.
Armuline Jumal,
täname sind käte eest, mida ma hoian.
Ruben ja Ari on kväärid, kes on pärit Los Angelese äärelinnast.
Seal elavad peamiselt konservatiivid
ja nende sugulased ei toetanud nende kooselu.
Nad visati välja.
Nad kolivad ühelt diivanilt teisele.
Ja nad küsisid, kas ma saaksin nad paari panna.
Ütlesin: „Jah, muidugi panen!“
Nad ütlesid, et keegi ei tule, me oleksime kolmekesi.
Ütlesin: „Ei. See laulatus on minu kingitus teile.“
Läksin internetti otsima homoseksuaalset fotograafi ja lahedat pulmapaika.
Ja lõpuks soengud, pulmakorraldus, tort
ja kõik muu annetati neile.
Jah!
Jah.
Tere, printsess. Nagu, mis mõttes?
See on imeilus.
Ruben läheb hulluks.
Olen end alati Rubenina tundnud, kuid mõistsin seda alles teismelisena.
Ariga kohtudes olin tüdruk, aga ta leppis minuga sellisena, nagu olen.
Teda ei huvita, kas olen mees või naine. Ta lihtsalt armastab mind.
Ma võiksin lendu tõusta.
Heljun otsekui pilvedes.
Öeldakse, et kuldkala on sama suur kui tema keskkond.
Väikses akvaariumis jääb ta väikseks.
Meie saime visata Ari ja Rubeni hiigelsuurde ookeanisse
ja nad saavad seal kasvada.
Kallid külalised. Oleme tulnud siia,
et olla tunnistajateks Rubeni ja Ariadna liidule.
Kogukond koondus nende ümber, et luua unelmate pulm,
mida see paar enda arust ei väärinud.
Võhivõõrastest sai perekond.
Valitud perekond. - Valitud perekond. Ilus väljend.
Tulge lähemale.
Ari, me oleme nii palju läbi elanud. Armastan sind kõiges.
Kõige suuremates tõusudes ja madalaimates mõõnades.
Tahan igaveseks su kõrvale jääda.
Ruben, elu on raske, aga ilma sinuta oleks see veel raskem.
Oled mu hingesugulane. Kas saaksingi enamat öelda?
Olen valmis sinuga abielluma. - Tehku ma kiiresti, mis?
Volitustega, mille on mulle usaldanud California osariik,
kuulutan ma teid meheks ja naiseks. Võite oma liidu suudlusega kinnitada.
Me oleme kohtunud erakordsete naistega
sellel teekonnal, kus otsisime mässajaid.
Minu valik ei pruugi olla õige sulle,
Gloriale, reverend Whittneyle ega Abbyle.
Aga me vajame ühiskonna toetust
ja sisemist jõudu,
et langetada otsused, mis on õiged meile.
Need naised toovad maailma armastust,
loovad armastust iseendale ja oma peredele.
Vahel peavad nad läbi valu välja mõtlema, mida armastus nende jaoks tähendab,
pärast kohutavat kaotust.
Ja see annab mulle kokkuvõttes palju lootust.
See, et maailmas on nii palju armastust, mida toidetakse,
luuakse ja jagatakse.
Ja ma ei unusta iial, ema, kuidas keegi ühel üritusel ütles:
„Olen armastanud, mind on armastatud.
Kõik muu on taustamuusika.“ - Absoluutselt.
Ma mäletan seda ja mõtlen sellele tihti.
Mina ka.
Sina oled Kaalud, mina olen Neitsi. Paberil ei peaks me kokku sobima.
Me kirjutame tähed ümber.
Uskumatu, et ma seda elu sinuga jagada saan.
Iga päev. - Meie elude ime.
Jah. - See nõuab tööd, ajate üksteist hulluks.
See on normaalne. - Täiesti hulluks ajame.
Selline püsisuhe ongi.
Võid mind suudelda. - Nii et…
Ongi kõik? Äge.
Võime siis tõusta? - Ei, jääd siia, ma lähen koju.
Jätan ta siia.
Tõlkinud Triin Jürimaa