אני צריכה להיזהר לא למעוך אותך קצת.
אלה פעמוני חתונה. -כן.
בסדר.
מוכנים? -כן.
נישואים זה מקסים, נישואים זה קורע לב.
אתה טובע בתוך הישות של אדם אחר.
לא כל יום זה קל, זה לא פיקניק,
אבל המחויבות הזאת פירושה שלא מוותרים.
לאהוב ולהיות נאהב זו החוויה הכי קשה ואמיצה
והכי חושפת אותך לפגיעה, שכל אדם יחווה בחייו.
ו"לאהוב" זה פועל, כך שזה מסע מתמשך.
זה מעשה מתמשך של אומץ ותעוזה,
ולגבי נשים מסוימות, במקומות מסוימות, זו התרסה.
חלק מהמשמעות של להיות אמיצה הוא ללמוד לאהוב
בדרך שהכי נכונה בשבילך.
אחת מהמאבקים של נשים מראשית הזמן, למעשה,
הוא לקבל את הסמכות העצמית, החירות, האוטונומיה
לקבל את ההחלטות הנכונות לנו.
מסקרן אותי לחקור מערכות יחסים,
על כל המורכבות שלהן,
ולמצוא אנשים שסללו להם דרכים משלהם באהבה.
מה אנחנו רוצות?
די לנישואי ילדות!
ביצעתי בהצלחה את "עד שהמוות יפריד בינינו".
יופי, צ'לסי!
מזל טוב!
- נשים אמיצות הן נשמות מרדניות -
- לוס אנג'לס -
היי, היי, קדימה. קדימה. פצצה.
להתאהב זה להרגיש נוח לחלוטין עם עצמך
בקרבת האדם שאיתך.
להיות מאוהב זה להיות עם מישהו
שאתה רוצה להיות איתו כל הזמן, לא משנה באיזו שעה,
לא משנה מה אתה עושה. זה משתפר מיום ליום.
זה יפה מאוד.
אתן נראות כאילו... ואני יודעת שזו קלישאה נוראית,
כאילו נועדתן זו לזו.
- אבי וומבך גביע העולם/האולימפיאדה בכדורגל -
זה נכון שנפגשתן בכנס ספרניות?
כן. -סופר-סקסי.
סקסי בטירוף.
אני אוהבת ספריות. אני אוהבת ספרנים.
לכן בעיניי...
- גלנון דויל סופרת/אקטיביסטית -
זו ההיכרות המושלמת. -כן.
הערצתי את אבי לאורך עשרות שנים.
אבי וומבך היא אחת משחקני הכדורגל הגדולים...
בכל הזמנים. -בכל הזמנים. גברים ונשים.
כן. -בכל העולם.
רואים כמה אנחנו מתלהבות, כי אנחנו קוטעות זו את זה.
וגלנון דויל, שהתחילה בבלוג לאימהות נוצריות.
הדבר הראשון... -היא סופרת, בעלת פודקסט,
מישהי שנראית מחוברת ליקום.
יחד הן יצרו נישואים מדהימים.
ללא ספק נשמות מרדניות.
הן היו צריכות לסכן המון כדי לתת הזדמנות לאהבה שלהן.
היה קשה מאוד למצוא את הדרך לבנות חיים משותפים,
והן מצאו.
חייתי בנישואים מקולקלים עם גבר טוב.
ואז הייתי בכנס ההוא והיא הופיעה בדלת.
מצאתי את עצמי קמה ופשוט פרסתי את זרועותיי ככה.
שמתי לב שכולם מסתכלים עליי, אז השתחוויתי.
חשבתי לעצמי
שאולי היא תחשוב שאני סופרת תימהונית
שמשתחווה כשאנשים נכנסים.
השתחווית בחזרה? -היא הייתה היחידה באולם שקמה...
מן הסתם. -והיא הייתה בצד השני
של האולם, והיה שם שולחן צמוד ל...
אז נאלצתי ללכת על הצד סביב כל האולם.
זה היה הזוי.
כל הקטע היה הזוי כל כך. הזעתי המון.
אבל גיליתי שאני מאוהבת לראשונה בחיי.
וזה היה מפחיד כי הייתי נשואה
ואם לשלושה ילדים.
חייתי חיים דתיים והקריירה שלי במידה רבה הייתה מבוססת על זה.
פעם אחר פעם אמרו לי,
"את יכולה לזרום עם זה, אבל זה יהיה סוף הקריירה שלך."
אבל אני זוכרת שחשבתי
שזו פרשת דרכים גדולה שבה תיאלצי להחליט
אם את הולכת לכבד את עצמך לראשונה בחייך,
במקום לכבוד את הציפיות של כולם ממך.
ואז יום אחד, התבוננתי בקטנה שלי מתארגנת לבית הספר,
וחשבתי לעצמי, אלוהים, אני נשארת בנישואים האלה למענה.
אבל האם הייתי רוצה נישואים כאלה בשבילה?
ואם לא הייתי רוצה נישואים כאלה לילדונת הזאת,
למה אני מדגמנת אהבה גרועה וקוראת לזה אימהות טובה?
פשוט אמרנו, "אנחנו נעשה את זה."
ועשינו את זה באופן הזהיר ביותר
ובהכי הרבה כבוד ואהבה שיכולנו.
בהתחלה כולם נכנסו לפניקה, כי זה מה שאנשים עושים.
ואז כולם התעשתו, כי הם ראו שאנחנו בסדר ושטוב לנו,
ואני שמחה שפשוט ידענו.
כמה זמן את נשואה?
אני נשואה כבר 11 שנה.
אין לי סיפור כמו הסיפור שלכן, מן הסתם.
לא עשית ככה?
לא. פגשתי את בעלי כשהיינו ילדים,
והיינו ידידים במשך יותר מ-12 שנה
לפני שהתחלנו לצאת. -וואו.
איך עברתם מידידים ל... איך ידעתם?
היינו אחרי פרידה מבני זוג אחרים.
ניחמנו את זה את זה
על הפרידה מבני הזוג האחרים.
ערב אחד, נדמה לי שזה היה בארוחת הערב,
הוא אמר, "אני חושב שאנחנו בדייט."
ואני שאלתי, "אנחנו בדייט?" -אלוהים...
"אולי זה נכון. אנחנו בדייט?" וזו הייתה ההתחלה.
לא שהוא היה צריך לבקש את רשותנו, ולא שהוא ביקש.
הוא פשוט בא אלינו יום אחד ואמר,
"אני רוצה שתדעו שאני עומד להציע לה נישואים."
ואני חשבתי, "יש!"
אהבתי שהוא לא שאל,
אלא הודיע באופן מכובד. אהבתי את זה. -כן. הודיע לכם.
אני שאלתי את ההורים שלה.
דיברתי איתם וחזרתי הביתה והייתה לי תוכנית שלמה.
אבל לא יכולתי לחכות.
אני זוכרת שפתחתי את מגירת הגרביים, הוצאתי את הטבעת, הסתובבתי.
היא שאלה, "להכין לך קפה?" וברגע שהיא חזרה, עמדתי שם.
לא יכולתי לחכות אפילו שנייה נוספת.
בעלך לא היה צריך להציע לך נישואים
מיליארד פעמים לפני שהסכמת? -49 פעמים?
משהו כמו... לא, רק שלוש.
רק שלוש. -בסדר. רק שלוש.
נפגשנו בלימודי המשפטים. הוא היה סוג של כוח טבע.
בסיום הלימודים הוא הציע לי נישואים.
אני אמרתי, "אתה יודע, אני עוד לא מוכנה לנישואים."
כעבור שנה הוא שאל אותי שוב.
הוא חזר לארקנסו והתמודד על מושב בקונגרס.
אני עבדתי בצוות של משפט ההדחה של ריצ'רד ניקסון...
בסדר. אבל זריז.
החיים שלנו היו עמוסים מאוד. -בקטנה.
ואמרתי, "יודע מה? בוא נחכה."
עברתי לארקנסו ולימדתי בבית הספר למשפטים,
ובסוף הסמסטר,
אמרתי, "אני חושב שאצא לטיול
כדי לראות אם אני באמת מחויבת לזה."
הוא הסיע אותי לנמל התעופה ובדרך עברנו ליד בית קטן.
אני סתם ניהלתי שיחת חולין. אמרתי, "איזה בית חמוד."
זה כל מה שאמרתי.
כשחזרתי הוא אסף אותי בנמל התעופה
ואמר, "קניתי את הבית שאהבת." -אלוהים...
עכשיו את חייבת להינשא לי. -אלוהים אדירים. כן!
אז נישאתי לו.
הוא קנה מצעים, הוא קנה מיטה... -איזה יופי.
הוא קנה ספה. -כל הכבוד.
הוא קנה סירים ומחבתות.
אז התחתנו בבית.
בבית? -בבית הקטן ההוא, כן.
לכל אחד סיפור משלו על אהבה ואיך לומדים לאהוב,
איך חולקים אהבה,
איך לא פוחדים לאהוב.
חשוב כל כך שאנשים ירגישו בנוח
ובטוחים בעצמם גם כאוהבים וגם כנאהבים.
כי לפעמים להיות נאהב... -כן.
הרבה יותר קשה מלאהוב.
זה נכון. -בהחלט.
אנחנו מסכימות שהחלק החשוב ביותר בזוגיות הוא תקשורת.
נכון. היום זה ייעשה באמצעות משחק ג'נגה.
טוב, אני מוכנה. -נכון. טוב.
רגע, זה סוג אחר של ג'נגה?
ג'נגה זוגיות.
זוגיות... -מה?
אלוהים, איזה לחץ.
"מהו דבר אחד שאין לך שום מושג לגביו?"
אני מתקשה מאוד מאוד בבישול.
אני פשוט ממלאת הוראות, וההוראה הראשונה היא משהו כמו,
"הכיני מהגזר ז'וליין."
אני צריכה מילון מילים נרדפות, אני צריכה את גוגל כבר בסעיף הראשון.
לא, אסור להשתמש בשתי הידיים.
על זה יהיה לנו הרבה מה להגיד.
"אילו הרגלים שליליים של אנשים אחרים מטריפים אותך?"
זה הנושא החביב עליי!
חיכיתי לזה כל חיי!
דברי, אחות, דברי! -בואו נשמע.
ההרגל הפחות חביב עליי הוא התפרצות לדברי אחרים.
אני עובדת על זה.
גם בעלי מרבה להתפרץ. -איך את מתמודדת עם ההתפרצויות?
אתם מדברים... הרגע קטעתי אותך כדאי לשאול את השאלה.
אתם מדברים על זה?
או שאת מקבלת אותו כמו שהוא אף שהוא קוטע אותך?
אנחנו מדברים על זה. -טוב.
והוא השתפר מאוד.
כן. -כנ"ל, כנ"ל.
אנחנו משתדלים בכל לילה לשתף בדברים שמטרידים אותנו,
לא רק כדי שלא נלך לישון כועסים,
אלא כדי שלא נלך לישון מוטרדים.
מלבנים את זה בכל לילה. -בכל לילה.
לא קל.
אני אבחר מי מכן תענה על זה.
אבי, מהי הטעות החביבה עלייך ביותר?
הנישואים הראשונים שלי.
ואין לי שום כוונה לזלזל באקס שלי.
זה רק עניין של אהבה.
לפעמים אנחנו צריכות לדעת מה אנחנו רוצות,
והדרך היחידה לדעת
היא להבין שמה שיש לנו זה מה שאנחנו לא רוצות.
נכון.
טוב, בואו נראה... -אנחנו משחקות בשתי ידיים...
מזל טוב! מזל טוב!
- ניו יורק -
התכנסנו כאן היום לחגוג את אהבתכם.
יום הנישואים הוא תאריך בלוח השנה.
אבל אני מודה לך על כל יום ויום ואני אוהבת אותך.
חשבתי שלעולם לא אוהב שוב ואתה העמדת אותי על טעותי.
העמדת אותי על טעותי הקשה.
אתם רשאים לחתום את הטקס בנשיקה.
מה חשוב יותר מאהבה?
איך אנשים מגדירים אותה, איך הם זוכים בה ומפסידים אותה.
היא באמת נמצאת בליבה של כל חוויה אנושית.
ורבים רואים את הנישואים כמחווה האולטימטיבית
של אמונה באהבה.
אז אני הולכת לשבת עם כומרה
שבשמחה ובגאווה מחתנת זוגות מכל שדרות החברה.
בחיי, זה ממש צ'ופר בשבילי. קראתי עלייך ו...
- הכומרה ויטני איג'נטן מחתנת -
גם אני קראתי עלייך. -כן, כמה דברים.
את יודעת, שניים שלושה דברים.
אל תאמיני לכל מה שאת קוראת, טוב? -אל תדאגי. אני לא.
איך החלטת, "אני יכולה לעשות את זה, "אני יכולה לעזור לאנשים"?
לדבר איתם על נישואים,
שהם, את יודעת, נושא מאתגר.
נו, טוב... -כן.
את מביאה אהבה ותקווה... -כן.
באמצעות מערכות יחסים. -נכון.
כאישה שהיא גם קווירית וגם שחורה,
המיקום שלי היה בשוליים.
ולכן התיאולוגיה שלי היא... -כן.
להיות מסבירת פנים.
יש כיסא ליד השולחן שלי בשבילך.
אני חושבת שזה מה שמיתרגם באופן מוצלח כל כך בחיי נישואים.
אבל גדלת בכנסייה שמחה ומסבירת פנים?
לא, גדלתי כאפוסטולית פנטקוסטלית,
זה היה קרוב לתנועה הכריזמטית ומנוגד לכל המהות שלי.
חשבתי לעצמי, "רגע,
אתם רוצים להגיד לי שאלוהים הוא אהבה אבל אלוהים לא אוהב אותי?
רגע, רגע, רגע, עצרו.
אני מבולבלת. -"אתם שמים את אלוהים בקופסה..."
כן. -"ומשאירים אותי בחוץ?"
משאירים אותי בחוץ, נכון? מה נסגר?
אם אלוהים הוא גדול כמו שאנחנו אומרים, אלוהים לא יושב לו בגן עדן,
או איפה שאלוהים נמצא, מבולבל או מופתע בגללי.
כשלמדתי במכללה לתאולוגיה,
המטרה שלי במידה רבה הייתה לסתור את הנרטיב הזה.
היית מאוד מודעת לעצמך. מדהים. -הייתי אמיצה לרגע.
אז, כן. זו באמת אהבה,
ואני חושבת שזה לב העניין.
כשאנחנו מדברות על נשמות מרדניות,
אנחנו מתנהגות כאילו את כל הזמן מורדת במשהו.
אבל לפעמים,
נשמה מרדנית צריכה רק לקחת נשימה עמוקה ולהחריש.
להבין איך אני באמת מרגישה ורק אז להמשיך.
ואת כבר לא נשואה. -אני כבר לא נשואה.
הסיפור שלך מקביל מאוד לסיפור שלי.
הייתי במקום של "להישאר או לא להישאר."
ואז בשלב מסוים אמרתי...
"זה לא מקובל עליי.
זה פשוט לא מקובל עליי." החלטתי לעזוב.
הנישואים שלך התנהלו לעיני הציבור
מההתחלה.
אמרת שהדבר הכי אמיץ שעשית בחייך היה להישאר...
נכון. -בנישואים.
אבל זה לא אומר שזה נכון לכולם.
בדיוק מה שרציתי להגיד, והדבר הכי אמיץ שאני עשיתי היה לעזוב.
לחלוטין.
ובהחלטה הזאת... איך נשארת?
את יודעת, זה כל כך אישי.
עם ייעוץ ועם חברים טובים,
הייתי צריכה לקבל החלטה שחשבתי שנכונה בשבילי.
כי אף אחד אחר לא חי בנישואים האלה.
אף אחד אחר. והעולם אמר, "אנחנו יודעים מה היא צריכה לעשות."
אבל אי אפשר לדעת מה קורה בנישואים של אנשים אחרים,
שלא לדבר על מה שקורה בלבם ובראשם. -כן.
את צריכה לעשות את החיפוש הזה למען עצמך.
הדרך לקבלת ההחלטה קשה מנשוא.
החלק הזה. -היא כואבת כל כך.
כמי שעברה את כל התהליך המדהים של שיקוף,
אכזבה, ייאוש, כעס, ברגע שקיבלתי את ההחלטה, נחה דעתי.
את חושבת שהיית מקבלת את אותה החלטה
גם אם לא היית דמות ציבורית?
בהחלט. כן. כי זו החלטה בנוגע לזהותי האישית.
בסדר. -כן.
זו החלטה בנוגע לזהותנו כזוג... -כן.
ולזהות שלו.
המחשבה שלי הייתה שהוא במהותו אדם ממש טוב...
הוא אדם אוהב, דואג,
מתחשב, ואני אוהבת אותו בכל לבי.
אם לא הייתם דמויות ציבוריות,
את חושבת שהוא היה מספר לך? -חס וחלילה.
כי הוא היה נבוך כל כך והוא באמת התבייש בזה.
את חושבת שמגיע לנו לדעת?
את יודעת, אני חושבת שזו אחת מהשאלות העתיקות...
נכון? -אני חושבת שיש נסיבות
שבהן לספר זה אכזרי יותר לעומת לא לספר.
הייתי מצביעה בעד זה.
ושלפעמים צריך לגלות סודות,
ולפעמים לא.
אם מישהו לא יודע שפגעו בו,
האם תפגעי בו עוד
בכך שתספרי לו? -שתספרי לו.
זו סיבה אחת לכך שחיים מוצלחים הם חיים קשים,
כי את צריכה לשאול את השאלות הקשות האלה.
את לא יכולה לרפרף על פני השטח.
כן.
- תאהבו אותי -
- אני אוהב אותך בכל לבי -
נישואים, יש לקוות, הם מסע משותף,
אהבה הדדית, יצירת אהבה, צחוק.
ובכל זאת, אצל רבים כאן בארצות הברית ובכל העולם,
נישואים עלולים להיות דכאניים, משפילים ומסוכנים.
אולצתי להינשא בגיל 19.
נמסרתי לבעלי כמשהו שיהיה שייך לו,
נמסרתי לידיו כרכוש.
גדלתי כאן בברוקלין, בקהילה היהודית האורתודוקסית החרדית,
שבה לרוב הורייך יארגנו את נישואייך...
- פריידי רייס מייסדת "חופשייה לבסוף" -
לאדם זר באמצעות שדכן.
כשידעת שעומדים לחתן אותך,
השלמת עם זה בהתחלה?
כי זה מה שקרה לכל מי שהכרת,
או שכבר אז הרגשת שזה לא תקין?
לא רק השלמתי עם זה, שמחתי על זה.
לא עלה בדעתי שמדובר בנישואים כפויים.
כשצעדתי לחופה בחיוך גדול על פניי,
זו הייתה מלכודת, מלכודת מחרידה.
אבל פשוט לא הבנתי עד שהייתי בתוכה.
המצב נהיה גרוע בעליל שבוע אחרי החתונה,
וזו הייתה הפעם הראשונה שבעלי דאז חטף התקף זעם אלים,
הכניס אגרוף לקיר,
וכמה ימים לאחר מכן הייתה הפעם הראשונה
שהוא איים להרוג אותי.
חשבת שאת עצמך צריכה להשתפר?
חשבת שזו אחריות שלך איכשהו
להפוך אותו לאלים פחות?
במאה אחוז.
כשהתחוור לי שאף אחד לא יעזור לי לברוח,
התחלתי לחסוך כסף שיעזור לי לעזוב.
זה לא היה קל,
כי בעלי לא הסכים שיהיה לי משהו פרטי משלי.
הוא עבר על כל החפצים האישיים שלי.
המקום היחיד בבית שיכולתי לשמור בו כסף היה קופסת דגני בוקר
שנשמרה במזווה.
נדרשו לי 15 שנה כדי לעזוב.
ובדרך איבדתי את המשפחה שלי.
הם הענישו אותי על שהעזתי לברוח בכך שהחרימו אותי.
לקחת את כל הכאב והפכת אותו לשליחות.
היום כשאני לובשת את השמלה הזאת,
המצב שונה מאוד מהפעם הראשונה שלבשתי את שמלת הכלה שלי.
הפעם לא כופים עליי חיי שעבוד.
הפעם אני כאן כניצולה וכנושאת דגל המאבק.
- בוסטון -
מוכנות למחות נגד נישואי ילדות ונגד נישואים כפויים במסצ'וסטס?
בואו נלבש את השמלות שלנו.
ייסדתי את ארגון "חופשייה לבסוף" משום שהייתי לגמרי לבד
כשברחתי מהנישואים הכפויים שלי,
ורציתי לסייע לאחרות שנמצאות במצב שלי.
זה מתחיל להיראות כמו מצעד בשלשלאות.
כן.
אנשים נוטים לקשור בין שמלות כלה לבין אושר ורומנטיקה.
השמלות האלה שונות. השמלות האלה מסמלות התקוממות.
- נישואי ילדות מותרים בחוק ב-44 מדינות בארה"ב -
- קטינות לא יכולות לבקש להתגרש -
מה שראינו ב"חופשייה לבסוף"
זה שהניצולות שעבדנו איתן הגיעו מכל הקהילות.
מעט מאוד אמריקאים מודעים לקיומה של הבעיה.
כי אני חושבת... -כן.
שיש מין יהירות כזאת, כאילו זו בעיה במקומות אחרים.
כן. -ואני אומרת, לא.
זו בעיה וזה עוול... -כן.
שמתרחשים ממש כאן. -נכון.
אני תושבת מסצ'וסטס...
- למה נישואי ילדות עדיין חוקיים במסצ'וסטס? -
ואני ניצולה של נישואי ילדות. בגיל 14,
חבר של המשפחה התחיל להטריד אותי מינית.
בגיל 16 נכנסתי להיריון.
הוריי לקחו אותי לבית המשפט,
ובתוך פחות מעשר דקות המסמכים היו חתומים.
עצרנו בחנות יד שנייה בדרך הביתה, קנינו שמלה
והתחתנתי בסלון של סבי וסבתי.
הגיע הזמן שזה ייפסק.
התחלנו את התהליך ב-2015
בקידום חקיקה פשוטה והגיונית
שאינה פוגעת באף אחד, לא עולה כלום ושמה קץ להפרת זכויות אדם.
חשבנו שהמחוקקים יקבלו אותנו בחיבוק ובכיף
ויעבירו את החוקים מיד.
אבל זו לא הייתה החוויה שלך.
אפילו לא קצת, כידוע לכן.
כתבתי מכתבים רבים למחוקקים רבים
במדינות רבות בארה"ב.
הרבה דברים שמעולם לא חשבת שתצטרכי להעלות על הכתב.
לפני פריידי זה היה חוקי בכל מדינות ארה"ב.
נשארו רק 44.
נדיר שאפשר להצביע על מישהו ולומר, את עשית את זה."
ופריידי, את עשית את זה.
מה אנחנו רוצות?
לשים קץ לנישואי ילדות!
מתי אנחנו רוצות?
עכשיו!
קו ישר מחבר בין אישה צעירה כמו פריידי
על הלהט והאקטיביזם שלה להפסקת נישואי ילדות,
ומישהי כמו גלוריה סטיינם.
היא לקחה את החוויה האישית שלה וקשרה אותה לאקטיביזם.
חלק מאיתנו עברו הפלות. אני עברתי.
- תהלוכת "עכשיו" בוושינגטון מרץ 1986 -
מסיבות רבות נאלצנו לבחור בין ללדת אדם אחר
לבין ללדת את עצמנו.
היא הגיעה לעבודה הזאת כעיתונאית.
היא הקימה את "מיז מגזין", נאבקה למען זכותן של נשים לשכר שווה...
- אנחנו נתגבר -
לתעסוקה, ועל זכותן לבחור אם להינשא או לא.
היא ערערה על דימויי הנשיות של שנות ה-50
ובחרה ללכת בדרך עצמאית משלה.
אני אוכלת פופקורן רק בקולנוע.
לא יכולה לראות סרט בלי פופקורן.
צודקת לגמרי.
תיהני מהסרט. -תודה.
- הסרט -
כשחיפשת מודלים לחיקוי,
היו אנשים שבחנת
בקולנוע או בתרבות בכלל?
- גלוריה סטיינם סופרת/פמיניסטית -
ללא ספק, "ארוחת בוקר בטיפאני".
- "ארוחת בוקר בטיפאני" 1961 -
זו הייתה הפעם הראשונה שראיתי על המסך אישה
שהייתה גם עצמאית וגם מינית.
מונית!
היא הייתה האישה הראשונה על המסך שהורשתה להיות מינית ולא נשואה.
אף פעם לא הצלחתי לעשות את זה.
זה קל.
תפקידים שגילמו נשים אחרות, אליזבת טיילור ב"באטרפילד 8",
או סרט כלשהו של בטי דייויס...
כן, תמיד גורלן נחרץ.
גורלן נחרץ. -נכון.
וזה היה כאילו, "וזה הלקח:
"קומי ולכי, תעשי חיים, תנהלי מערכות יחסים,
תהיי יצור מיני, ותשלמי את המחיר."
קתרין הפבורן, התפקידים שהיא נהגה לגלם...
אהבתי את העצמאות שלה.
ופעמים רבות היא הייתה אשת קריירה, עיתונאית, עורכת דין.
בעיניי זה היה מרתק. -כן. היא אף פעם לא הפסידה.
לא. לא.
אבל יש סצנה אחת, היא נשואה לספנסר טרייסי.
- "אשת השנה" 1942 -
אלי הטוב, גב' הרדינג. נקלעת לתאונה?
תתביישי לך, אלמה. ככה מדברים על חתונה?
והוא כועס עליה מאוד כי הוא חשב שאחרי שהם יתחתנו
היא לא תהיה שאפתנית כל כך.
אז היא מנסה להכין לו ארוחת בוקר.
היא לא יודעת לשבור ביצה.
והיא לא יודעת להכין קפה.
חידוש מרענן.
בדיוק. את לא יודעת להכין קפה? אין דבר.
בשנות ה-50 חשבנו שנתחתן עם מי שרצינו להיות
ולא יכולנו להיות בעצמנו.
אני מקווה שפספסת את זה.
לא היה מסלול עצמאי מובהק לנשים,
אבל הרבה יותר ממה שאת חווית בשנות ה-50.
באותם ימים חיית את החיים של בעלך. -נכון.
ולכן הנישואים נראו כמו סוג של מוות.
כדי לא להתחתן, נאלצתי לנסוע רחוק מאוד,
וכך מצאתי את עצמי בהודו.
לא ידעתי בדיוק במה אני מורדת,
אבל ידעתי שאם שוב אבחר בדרך המסורתית,
זו תהיה הבחירה האחרונה בחיי.
אני מניחה שתמיד הייתה לי שורה של נישואים קטנים. את מבינה?
כלומר, מערכות יחסים שהיו חשובות לי מאוד
אבל היה להן תאריך תפוגה.
נכון? אבל אנחנו עדיין ידידים.
אם אהבתם זה את זה באמת פעם, זה לא ייעלם.
לא, האהבה שורדת. -נכון.
אנחנו עדיין אוהבים זה את זה אחרי 54 שנה.
אנחנו עדיין מתאהבים עוד ועוד, אפילו עכשיו.
כי זה מסע. אתה מתחיל לראות עוד דברים בהמשך הדרך.
אתה מתחיל לראות, "היא נעשתה חמודה יותר. היא..."
אני אוהבת שאתה כותב לי שירים. אנחנו זוג מוצלח. באמת.
את מעוררת בי רצון להתחתן איתך שוב.
קנה עוד טבעת. -לא.
היום ניצור טבעת ליד ימין.
לפי המסורת, ביד שמאל עונדים את טבעת הנישואים
או את טבעת האירוסים, טבעת "אני תפוסה".
- ג'יל פלטנר צורפת/פסלת -
בשנות ה-20 של המאה שעברה,
נשים עובדות החלו לענוד טבעות ביד ימין
כדי לסמן את עצמאותן.
יש לנו צוות של הנשים העובדות
הכי מדהימות, חזקות ועצמאיות שאני מכירה.
אז אנחנו הולכות ליצור טבעות, גבירותיי. -אני לא מאמינה.
אני מתרגשת כל כך. -כן, אני מתרגשת מאוד.
הכנו דוגמאות בסגנונות שונים.
וואו. זה מקסים.
אישה שיודעת מה היא רוצה.
אם היו לך ידיים כאלה...
באמת. -אני יודעת.
יש לי אצבעות קטנות. אני לא יכולה לענוד טבעת גדולה.
זה העובי הנכון. אני אוהבת את זאת.
בואו נתחיל.
חתיכת שעווה, מסורית צורפים. -טוב.
יפה שיש לך אמון כזה בנו.
כן, כן.
טוב. -תחזיקי את חתיכת השעווה ככה.
הבנתי. זה מגניב כל כך.
תחזיקי אותה ישר, ככה. -ככה?
הרופאה האישה הראשונה בארה"ב, אליזבת בלקוול,
פתחה את בית החולים הראשון שלה כאן, עם אחותה, אמילי.
זה היה בית החולים הראשון שנוהל ע"י נשים,
ונועד לשרת נשים ולהכשיר נשים כרופאות וכאחיות.
זה היה שנוי במחלוקת.
כן. -לא איימו עליהן
בכל מיני מעשי איבה? -כן.
היה הרבה חוסר אמון מצד הגברים בשכונה.
לאליזבת בלקוול היה קשה מאוד
לקבל הסמכה כרופאה.
בית הספר לרפואה שבו למדה קיבל אותה בהתחלה כבדיחה,
אבל היא ניצחה והייתה לאישה הראשונה באמריקה
שקיבלה תואר ברפואה.
לאחר מכן היא ואחותה אמילי
טיפלו באינספור נשים וילדים, כאן במקום הזה.
אז לכבוד האחיות בלקוול,
שאף אחת מהן לא התחתנה. לכבוד הנשים החרוצות האלה,
אנחנו יוצרות את הטבעת ליד ימין.
זו עבודה קשה.
מי תסיים ראשונה?
האם או הבת? -אל תעשי מזה תחרות.
כמעט סיימתן.
יהיה מגניב כל כך לענוד אותה על הקמיצה הימנית שלי.
אני אוהבת אותה.
היא מקסימה. כל כך חלקה ועגולה... -נכון.
זה מדהים.
היא ממש יפה. אני אוהבת אותה מאוד. -תודה.
אני חושבת שזו אולי עבודת היד הכי מוצלחת שלי.
זה נפלא.
בטבעת הנישואים שלנו,
יש חריטה של ספינה שבה נפגשנו
ושל חילזון, משום שאני היססתי וגררתי רגליים.
והוא החזיק מעמד ונשאר.
מה שהכי הפתיע אותי זה כמה נפלא זה יצא.
אני לא יודע מה הייתי עושה בעולם הזה בלעדייך. אני באמת לא יודע.
זה מפחיד אותי מאוד.
אני אלמנה.
והדבר המקסים הוא שגיליתי שאני מסוגלת להתאהב במישהו אחר
ולמצוא מקום בלב שלי גם לבעלי הראשון
וגם לבן זוגי החדש.
זו הייתה תגלית משמחת וחוויה מקסימה
ברגע שנפתחתי לזה ואפשרתי לזה לקרות.
לאנשים רבים שלא התאלמנו קשה
להבין איך אנחנו כאלמנות יכולות להמשיך בחיינו.
- הערב באולינג -
לא רע!
- לוס אנג'לס -
- ב"מחנה אלמנות" אלמנות ואלמנים יכולים להתאושש -
- וליצור חברויות חדשות -
ניסיון יפה.
איך התקדמתן מההלם ומהאבל
להחלטה שאתן יכולות לעשות מהחוויה שלכן משהו
שעשוי לעזור לאנשים אחרים?
הסיבה שפתחתי את "מחנה אלמנות"
היא כדי לאנשים יהיה קל יותר משהיה לי למצוא אלמנות ואלמנים אחרים.
- מישל נף הרננדז מייסדת מחנה האלמנות -
הייתי בת 35 ואימא לשישה ילדים. איך עושים את זה?
אז תהיתי,
"אני אמורה לשאול אלמנות אחרות?"
ואיך מצאת אלמנות אחרות?
התחלתי חיפוש אקראי ושאלתי אנשים
אם הם מכירים מישהי שהתאלמנה.
ופשוט שאלתי אותן,
"מה את עושה בנעליים שלו? כמה זמן את עונדת את טבעת הנישואים?
האם את ישנה בצד שלך של המיטה, בצד שלו, או באמצע?
בסופו של דבר הקמתי קהילה. ורציתי שאנשים אחרים ייהנו מזה.
הדבר היחיד שעולה בדעתי שנורא יותר מלהתאלמן
הוא להתאלמן ולהיות לבד.
אנחנו יכולות לצחוק. אנחנו יכולות לבכות. אנחנו יכולות להיות אנחנו עצמנו לחלוטין.
אנחנו לא צריכות להסביר כלום.
אם אנחנו מדברים, מבלות,
ופתאום אנחנו פורצות בבכי, זה בסדר.
נורמלי לגמרי.
נורמלי לגמרי. לא סיפור גדול.
פשוט ממשיכים כרגיל.
כל אחת מרגישה שיש לה משהו לתת.
וכך את יכולה לקבל, כי את יודעת שבשלב מסוים
גם את תוכלי לתת.
טוב, מארקל, תראי לנו מה זה.
תראי אותך!
אני די תחרותית בספורט.
אני תחרותית רק בדברים
שנדמה לי שיש לי סיבה להיות תחרותית בהם.
אנחנו צריכות לנצח את הקבוצה של אימא שלה.
טוב, צ'לסי. טוב, צ'לסי!
קטן עלייך!
ישר לתעלה, גבירותיי ורבותיי.
כן!
רגע, זו אימא שלי? -אני חושבת ש...
מה?
זה היה מרשים.
טוב, אני בעד שנפסיק עכשיו, כשאנחנו מובילות.
אמרי לי את שמך.
סופיה. נעים מאוד. -נעים מאוד, סופיה.
סופיה גילתה שהיא בהיריון אחרי מות בעלה.
הייתי בת 31 ובעלי היה בן 33.
התקף לב פתאומי לחלוטין.
נתקלתי בארגון של מישל.
יש הרבה מה לומר לזכותה של מישהי שמבינה מיד ראשונה
איך זה לצעוד בנעליים שלך.
נכון. לחלוטין. בת כמה הבת שלך עכשיו?
היא בת שנה וחצי. -וואו.
והיא בריאה ומאושרת ו... -מקסימה.
אני רודפת אחריה כל הזמן.
החיים מזמנים לך קשיים.
כשאנחנו מדברות על נשים אמיצות,
אני חושבת שהמשמעות היא יכולת ההסתגלות שלך למצבים שבהם החיים לא מתגלגלים כמתוכנן.
כן. כשהחיים מזמנים לך משהו.
היה לי המזל להגיע למחנה האלמנות ב-2015.
הפעם הראשונה שלי.
- גרייס וייפוארטה אלמנה מגיל 39 -
שבעה או שמונה חודשים אחרי מותה של לין. תודה לאל.
דיברתי עם הרבה אנשים מבוגרים בקהילת הלהט"ב
שלא יכולים לספר שאיבדו את בני או בנות זוגם.
זה רק מוסיף שכבה שלמה של אבל, כמובן.
כשאת חיה את חייך בדרך מסוימת... -כן.
את לא משתנה רק משום שהחוק הזה חל עלייך עכשיו.
לין ואני חטפנו גידופים בשלב מוקדם מאוד של יחסינו
ולכן נמנענו מלהחזיק ידיים, אולי למעט בכמה מקומות.
כעת עם ההכרה בנישואים חד-מיניים, כשאישה אומרת "אשתי,"
אני מהססת... זה בסדר להגיד?
את מבינה? עדיין קיימת שכבה של פחד ושל מגננה.
זה קרה מהר מאוד.
כלומר, זה היה מאבק ממושך... -זה היה מסע ממושך, ואז...
כן, ואז... -כן.
המון דברים קרו מהר כל כך. -מהירות הקדמה, כן.
שיצאתי מהארון בדיוק התקבל חוק ההגנה על הנישואים.
ואני תלמידת בית ספר קתולי, מהגרת טובה ושומרת חוק. אתן מבינות?
אם הממשל אומר כך,
והוריי וכולם קוראים את זה,
אז כנראה כך זה צריך להיות.
אתן מבינות את כוונתי?
כל חיי עד שלב מאוחר מאוד,
בהשוואה אלייך או אלייך,
זה היה ידוע, אבל אף אחד לא הכיר בזה.
אבל בתי הייתה מתקדמת הרבה יותר בהשקפותיה ובשלב מוקדם יותר,
וזה השפיע עליי מאוד.
היה לי קשה מאוד במסע הבחירות של אמי ב-2008,
כי היא תמכה בברית זוגיות אבל לא בנישואים.
פעמים רבות נשאלתי אם אני חולקת על אימא שלי.
ועניתי, "כן, בחלק מהנושאים." "האם תסכימי לדבר עליהם?"
וסירבתי,
כי לא רציתי שישתמשו בי נגדה.
אבל לא יכולתי להסתכל על עצמי בראי ו...
ולהעמיד פנים שאין בינינו מחלוקות,
כי היו בינינו כמה מחלוקות עמוקות באותה תקופה.
אני חייבת להתוודות
שבכלל לא חשבתי על נישואים עד
שנות ה-20 לחיי כשחבריי החלו להתחתן.
חשבתי שזו שערורייה
שלא כל החברים שלי... -כן.
רשאים להתחתן.
נישואים חוקיים. אני מבינה למה זה חשוב כל כך.
כשהייתי צריכה להרים טלפון ולומר,
"אני בת זוגה, לא אחותה, לא בת דודתה, לא אימא שלה."
להיות זו שמחויבת לעשות את זה היה כבוד גדול
וזה היה מעצים כל כך.
אני לחצתי על הכפתור לשרפת גופתה.
זה היה כבוד ללחוץ עליו. זה היה גם קשה מנשוא,
אבל מבחינתי זה היה להיות בת הזוג האולטימטיבית.
ביצעתי בהצלחה את "עד שהמוות יפריד בינינו."
וזה רק חלק מסיפור האהבה שלנו.
זו דרך נפלאה לתאר את זה. -נכון?
יש לנו עדיין זיכרונות משותפים.
היא מגלגלת עיניים. -עדיין חלק מסיפור האהבה שלי.
זה מקסים. -כן.
בתוכנייה של החתונה שלנו הופיע ציטוט.
"האהבה היחידה ששומרים היא זו שנותנים."
וצריך לתת אותה כדי לדעת באמת להעריך אותה
ולחוות אותה בעצמך.
ולפעמים לאהוב מישהו פירושו להילחם עליו.
להילחם על הכרה באהבה שלך.
יש עכשיו הרבה יותר מקום בעולם שלנו לנשמות מרדניות.
ההתקדמות לקראת נישואים חד-מיניים, אני רוצה לחגוג את העובדה
שאני ועוד עשרות מיליונים עשינו את המסע האבולוציוני הזה.
בהחלט.
כשאת נפגשת עם הזוגות שפנו לעזרתך,
ביקשו את הדרכתך,
האם הם מחזקים את הבחירה שלך לעשות מה שאת עושה?
כשאני מתוודעת לזוגות האלה, אני נעשית חלק לא רק מהסיפור שלהם,
אלא גם מהמשפחה שלהם.
אל יקר ורב-חסד,
אנו מודים לך כל כך על הידיים שאני מחזיקה.
רובן וארי הם זוג קווירי
מפרוור של לוס אנג'לס.
זה אזור שנוטה לשמרנות,
ולא היו להם בני משפחה שתמכו באיחוד ביניהם.
הם פשוט גורשו.
הם נודדים מספה לספה.
ואז הם שאלו,
"האם תוכלי לנהל את החתונה שלי?"
עניתי, "כן, בטח שאנהל את החתונה שלכם."
והם אמרו, "אף אחד לא יבוא, אז נהיה רק שלושתנו."
ואני אמרתי, "אין מצב. החתונה היא המתנה שלי לכם."
אז נכנסתי לאינטרנט ואמרתי,
"אני מחפש צלם קוויר ומקום מגניב." זה מה שכתבתי.
בסופו של דבר, התסרוקות, מתכננת החתונות, העוגה,
הכול נתרם לבני הזוג.
וואו.
כן!
כן. -היי.
היי, פרינססה. אני שואלת, "מה?"
זה מקסים.
רובן יתמוגג.
תמיד הרגשתי כמו רובן.
פשוט לא ידעתי מה זה עד גיל ההתבגרות.
פגשתי את ארי כבת, אבל היא חיכתה בזרועות פתוחות
כדי לקבל אותי.
היא אמרה שלא אכפת לה אם אני גבר, אישה, מה שלא אהיה,
היא אוהבת אותי בזכות עצמי.
אני מרגישה יותר טוב מלעוף.
אני מרגישה בעננים.
אומרים שדג זהב הוא תמיד בגודל של הסביבה שלו.
תשימי דג זהב במכל קטן, הוא יישאר קטן.
הצלחנו להשליך את ארי ואת רובן לאוקיינוס הענקי,
והם יכולים לגדול.
קווירים יקרים, התכנסנו כאן היום
לחזות באיחודם של רובן ושל אריאדנה.
הקהילה התאספה סביבם כדי לערוך להם חתונה מהחלומות
שהם לא האמינו שהם ראויים לה.
כולם אנשים זרים שנהפכו למשפחה. -וואו.
זה היה כמו משפחה מבחירה.
משפחה מבחירה. -אני אוהבת את המונח הזה.
תתקרבו קצת.
ארי, עברנו הרבה. אני אוהב אותך לאורך כל הדרך.
בעליות ובפסגות שחווינו, בשפל המדרגה.
אני רוצה להיות לצדך לנצח.
רובן, החיים משוגעים אבל הם יהיו משוגעים עוד יותר בלעדיך.
אתה הנפש התאומה שלי. מה עוד אפשר לומר?
אני מוכנה להינשא לך.
את רוצה שאזדרז, מה?
בכוח הסמכות המוקנית לי מטעם מדינת קליפורניה,
אני מכריזה שהנכם בעל ואישה. אתם רשאים לחתום את איחודכם בנשיקה.
פגשנו נשים בלתי רגילות
במסע הזה לגילוי נשמות מרדניות.
הבחירה שלי אולי לא תהיה הבחירה שלך,
או הבחירה של גלוריה, של הכומרה ויטני או של אבי,
אבל אנחנו זקוקות לתמיכת הקהילה
וגם לחוזק פנימי,
כדי לקבל את ההחלטות הנכונות לנו.
כל אחת מהנשים מביאה את אהבתה לעולם.
יוצרת עוד אהבה לעצמה ולבני משפחתה.
לפעמים צריכה לדמיין מחדש בכאב את מקומה של האהבה בחייהן
אחרי אובדן נורא.
ובסופו של דבר זה ממלא אותי תקווה
שכל כך הרבה אהבה אנשים מטפחים,
יוצרים וחולקים.
לעולם לא אשכח, אימא.
היינו באירוע, מישהי נשאה דברים אמרה,
"אני אהבתי ונאהבתי,
וכל השאר זה מוזיקת רקע." -בהחלט.
אני זוכרת את זה. אני חושבת על זה כל הזמן.
גם אני.
את בת מזל מאזניים ואני בתולה. על הנייר, לא נועדנו זה לזה.
אנחנו משכתבים את הכוכבים.
אני לא מאמינה שזכיתי לחיות את החיים האלה איתך.
יום יום. -זה הנס של חיינו.
כן. -אף על פי שזו עבודה קשה
ואתם משגעים זה את זה
וכל הדברים הרגילים. -משגעים זה את זה לגמרי.
זו המשמעות של זוגיות ממושכת.
עכשיו אתה יכול לנשק אותי. -אז...
גמרנו? וואו, יפה.
אז אנחנו יכולים לקום?
לא. אתה תישאר ואני הולכת הביתה.
אשאיר אותו כאן.
תרגום: גלית אקסלרד