Reikia stengtis, kad neslysčiau link tavęs.
- Čia vestuviniai varpai. - Aha.
Gerai.
- Pasiruošę? - Taip.
Santuoka yra gražus dalykas. Santuoka drasko širdį.
Tu tarsi pasineri į kito žmogaus esybę.
Ne kiekviena diena rožėm klota,
bet įsipareigojimas reiškia, kad nepasiduosi.
Mylėti ir būti mylimam yra sunkiausia, drąsiausia,
pažeidžiamiausia patirtis, kokią tik gali išgyventi žmogus.
Na, o „mylėti“ yra veiksmažodis, tad tai nuolatinė kelionė.
Tai nuolatinė drąsos ir smarkumo išraiška,
o kai kurioms moterims ir iššūkis.
Būti smarkiai, tai išmokti mylėti taip,
kaip tau atrodo teisinga.
Nuo seniausių laikų dalis sunkumų, su kuriais susidurdavo moterys,
susiję su tuo atstovavimu, ta laisve ir ta nepriklausomybe
priimti mums reikalingus sprendimus.
Man įdomu nagrinėti santykius
su visu jų sudėtingumu
ir rasti žmones, kurie patys pasiklojo savo kelią į meilę.
Ko mes norime?
Panaikinti vaikų santuokas!
Sėkmingai įvykdžiau pažadą „iki mirtis mus išskirs“.
Gerai, Čelse!
Sveikinu!
SMARKIOS MOTERYS YRA MAIŠTININKĖS
LOS ANDŽELAS
Ei. Štai taip. Puiku.
Įsimylėti - tai jaustis savimi 100 %
šalia to žmogaus.
Myli tada, kai esi su žmogumi,
su kuriuo nuolat nori būti, bet kuriuo paros metu,
nesvarbu, ką beveiktum. Kasdien vis geriau ir geriau.
Gražiai pasakei.
Judvi atrodote, žinau, tai tikra klišė,
sukurta viena kitai.
EBĖ VOMBAK - PASAULIO TAURĖS IR OLIMPINĖ FUTBOLO ČEMPIONĖ
Susipažinot bibliotekininkų konferencijoje?
- Taip. - Seksualu.
Nerealiai.
Na, aš dievinu bibliotekas ir bibliotekininkus.
Tad tai atrodo kaip…
GLENON DOIL RAŠYTOJA, AKTYVISTĖ
- …tobula pažintis. - Taip.
Ebės sirgale buvau grynai dešimtmečius.
Ebė Vombak yra viena geriausių visų laikų futbolininkių…
- Visų laikų. - …tarp vyrų ir moterų.
- Taip. - Iš viso pasaulio.
Mes pilnos entuziazmo, nes kalbam viena per kitą.
O Glenon Doil pradėjo nuo krikščioniškos mamos tinklaraščio.
- Pirmas dalykas, tos moterys… - Rašytoja, tinklalaidės vedėja,
žmogus, jaučiantis visatą.
Jiedvi sukūrė nuostabią santuoką.
Tikros maištininkės.
Jos labai daug rizikavo, kad suteiktų savo meilei šansą.
Buvo labai sunku sugalvoti, kaip kurti gyvenimą kartu,
bet jos sugalvojo.
Mano santuoka su geru vyru buvo labai nelaiminga.
Tada buvau konvencijoje ir pamačiau ją tarpduryje.
Pajutau, kad atsistojau ir taip išskėčiau rankas.
Suvokiau, kad visi į mane spokso, tad nusilenkiau.
Pamaniau, gal ji pagalvos,
kad aš tik keista rašytoja,
nusilenkianti ateinantiems.
- Na, o jūs nusilenkėte atgal? - Ji vienintelė atsistojo…
- Akivaizdu. - …ir ji buvo kitame
patalpos gale, o čia buvo pristumtas stalas.
Tad turėjau eit šonu per visą kambarį.
Buvo labai keista.
Viskas buvo labai keista. Labai nervinausi.
Bet supratau, kad pirmą kartą gyvenime įsimylėjau.
Buvo baisu, nes buvau ištekėjusi,
turėjau tris vaikus.
Mano karjera ir gyvenimas buvo susiję su tikėjimu.
Man vis kartojo,
kad galiu siekti tų santykių, bet tai bus mano karjeros pabaiga.
Tiesiog pamenu, kaip galvojau,
kad tai svarbi kryžkelė, kur turiu apsispręsti,
ar pirmąkart gyvenime gerbsiu save
vietoj to, kad gerbčiau visų lūkesčius dėl manęs.
Vieną dieną stebėjau, kaip mano mažoji rengėsi į mokyklą.
Ir pagalvojau, Dieve, aš šitoje santuokoje dėl jos.
Bet ar linkėčiau jai tokios santuokos?
Jei nelinkiu tokios santuokos šiai mažylei,
kodėl rodau blogos meilės pavyzdį ir vadinu save gera motina?
Kaip ir sutarėm, kad padarysim tai.
Ir darėme tai kaip galima atsargiau,
garbingiau ir su meile.
Iš pradžių visi pastėro, nes tokie tie žmonės.
Tada persigalvojo pamatę, kad mes laimingos ir viskas gerai.
Džiaugiuos, kad mes tiesiog žinojome.
Kiek laiko jūs susituokusi?
Aš susituokusi 11 metų.
Tikrai neturiu tokios istorijos kaip jūsų.
Nedarėt taip?
Nedariau. Sutikau savo vyrą vaikystėje,
buvome draugai virš dešimt metų…
- Oho. - …kol ėmėme susitikinėti. Aha.
Kaip nuo draugystės perėjot iki to? Kaip žinojot?
Abu išsiskyrėme su kitais žmonėmis.
Kaip ir guodėme vienas kitą dėl
- savo skyrybų. - Aha.
Kartą vakarieniavome.
Jis: „Manau, tai pasimatymas.“
- Aš: „Tikrai?“ - O Dievuli.
„Gal ir pasimatymas?“ Tokia buvo pradžia.
Jam nereikėjo, bet jis ir neprašė leidimo.
Vieną dieną atvažiavo pas mus ir pasakė
„Noriu, kad žinotumėt, aš jai pasipiršiu“.
Pamaniau „Taip!“
Man patinka, kad neklausė,
- o mandagiai pranešė. - Taip. Pranešė jums.
Aš išties paprašiau jos tėvų.
Pakalbėjau su jais, grįžau namo, sukūriau planą.
Bet negalėjau išlaukti.
Atsidariau kojinių stalčių, ištraukiau žiedą, apsisukau.
Ji paklausė, ar noriu kavos. Kai tik ji grįžo, buvau pasiruošusi.
Aš tiesiog negalėjau laukti nė sekundės.
Ne jūsų vyrui teko pirštis jums
- milijardą kartų, kol sutikot? - Keturiasdešimt devynis?
Panašiai… Ne, tik tris.
- Tik tris. - Gerai. Tris.
Susipažinome studijuodami teisę. Jis turėjo labai stiprų charakterį.
Kai baigėme mokslus, jis man pasipiršo.
Atsakiau „Žinai, aš tiesiog dar nepasiruošusi santuokai“.
Po metų jis vėl pasipiršo.
Grįžo į Arkanzasą, kandidatavo į Kongreso narius.
Aš dirbau prie Ričardo Niksono apkaltos.
Gerai. Toks niekis.
- Daug visko vyko mūsų gyvenimuose. - Niekutis.
Pasakiau „Palaukime“.
Persikėliau į Arkanzasą mokyti teisės.
Semestro pabaigoje
nutariau pakeliauti aplink pasaulį
ir pažiūrėti, ar tikrai atsiduosiu tam.
Jis vežė mane į oro uostą, pravažiavom tokį namuką.
Palaikau pokalbį, sakau „Tas namukas mielas“.
Tik tiek pasakiau.
Grįžtu, jis pasiima iš oro uosto,
- sako „Nupirkau namą, kuris tau patiko“. - O Dievuli.
- „Turėsi tekėti už manęs.“ - O Dievuli, taip.
Tai ir ištekėjau.
- Jis nupirko patalynę, lovą… - Nagi.
- …sofą… - Šaunuolis.
…ir kažkiek puodų, keptuvių.
Ir susituokėme tame name.
- Tame name? - Tame namuke, aha.
Na, visų istorijos apie meilę, kaip išmoksti mylėti, skiriasi.
Kaip daliniesi meile,
kaip nebijai mylėti.
Labai svarbu, kad žmonės jaustųsi patogiai,
tikėtų, kad myli ir yra mylimi.
- Nes kartais būti mylimu… - Aha.
…daug sunkiau, nei mylėti, taip?
- Teisingai. - Visiškai.
Sutinkame, kad santykiuose svarbiausia komunikacija.
Taip. Šiandien tai darysime su „Jenga“.
- Gerai, aš pasiruošus. - Taip. Gerai.
Pala, čia kitokia „Jenga“?
- Aha. - Santykių „Jenga“.
- Santykių… - Ką?
O Dieve, ta įtampa.
„Ko nesugebate daryti?“
Man išties labai sunku gaminti.
Tiesiog seku receptą, o receptas sako
„Sučeškinkit morkas šiaudeliais“.
Man reikia žodyno ir gūglo vien tam, kad atlikčiau pirmą veiksmą.
Ne, negalima abiem rankom.
Galima daug kalbėti.
„Kokie kitų žmonių blogi įpročiai varo jus iš proto?“
Mano mėgstamiausia tema!
Visą gyvenimą laukiau šios akimirkos!
- Pirmyn, mergyt! - Prasideda.
Nemėgstamiausias įprotis, kai žmogus pertraukia.
Stengiuosi taisytis.
- Mano vyras irgi pertraukinėja. - Kaip su tuo tvarkotės?
Kalbatės… Ką tik pertraukiau jus, kad paklausčiau.
Bet ar kalbatės apie tai?
Ar priimate jį su jo pertraukinėjimais?
- Kalbamės apie tai. - Gerai.
Ir jis patobulėjo.
- Aha. - Pas mus taip pat.
Mes bandome kas vakarą pasidalinti savo mintimis,
nenorim eiti miegot ne tik pikti,
bet ir susierzinę.
- Sutvarkyti tai kas vakarą. - Kas vakarą.
Nelengva.
Na, aš išrinksiu, kas atsakys į šitą.
Ebe, kokia jūsų mėgstamiausia klaida?
Mano pirmoji santuoka.
Nebandau negerbti savo buvusiosios.
Tiesiog viskas meilė.
Kartais mums reikia žinoti, ko norime,
o vienintelis būdas tai sužinoti -
suprasti, kad nenorime to, ką turime.
Taip.
- Gerai, pažiūrėkim. - Vėl abiem rankom.
Sveikinu!
NIUJORKAS
Šiandien susirinkome čia švęsti meilės.
Sukaktuvių diena yra diena kalendoriuje.
Bet aš kasdien dėkinga, kad turiu tave, ir myliu tave.
Galvojau, kad niekada nebemylėsiu, bet tu įrodei, kad klydau.
Kad labai klydau.
Dabar galite užtvirtinti ceremoniją bučiniu.
Kas svarbiau už meilę?
Kaip žmonės ją apibūdina, kaip ją pasiekia, kaip jos netenka.
Visa tai slypi kiekvieno žmogaus patirtyje.
Ir daug kam santuoka yra svarbiausias gestas,
rodantis tikėjimą meile.
Tad susėsim su dvasininke,
kuri didžiuojasi ir džiaugiasi sutuokdama įvairias skirtingas poras.
Vargeli, kaip man pasisekė. Skaičiau apie jus…
PAST. VITNĖ AIDŽANATEN TUOKIANTI PASTORĖ
- Ir aš apie jus skaičiau. - Šį bei tą.
Šį bei tą.
- Netikėkit viskuo, ką perskaitot. - Nebijokit, netikiu.
Kaip nusprendėte, kad galite padėti žmonėms?
- Kalbėti apie santuoką… - Aha.
…kas yra sudėtinga tema.
- Na… - Taip.
- Jūs kuriate meilę ir viltį… - Aha.
- …per santykius. - Taip.
Aš netradicinės orientacijos juodaodė moteris.
Dėl viso to esu iš mažumų.
- Tad mano teologija… - Aha.
…būti svetinga.
Prie mano stalo yra tau vietos.
Ir manau, tai puikiai tinka santuokai.
Bet kai augote, ar tai buvo sveikintina bažnyčioje?
Ne! Užaugau kaip apaštalinė sekmininkė,
buvo daug charizminio judėjimo, o tai buvo prieš tai, kas aš esu.
Mąsčiau „Palaukit.
Tai sakot, kad Dievas - meilė, bet Jis nemyli manęs?“
Pala, palaukit.
- Aš pasimečiau. - „Įsprausit Dievą į rėmus…“
- Taip. - „…paliksit mane nuošaly?“
Paliksit mane nuošaly? Kodėl jie taip daro?
Jei Dievas toks didis, kaip sakome, jis nesėdi danguje,
kad ir kur jis slypi, nesuprasdamas ar stebėdamasis, kas aš per viena.
Mokiausi seminarijoje,
kad atremčiau tokius teiginius.
- Buvote labai sąmoninga. - Buvau smarki ne vieną dieną.
Tad tai tikra meilė
ir manau, kad tai visa esmė.
Kai kalbame su maištininkėmis,
elgiamės taip, tarsi visada prieš ką nors maištaujate,
bet kartais
maištininkei tiesiog reikia giliai įkvėpti ir nurimti.
Išsiaiškinti, kaip išties jaučiasi, ir tada eiti toliau.
- Jūs nebesusituokusi. - Nebesusituokusi.
Jūsų istorija labai panaši į mano,
buvau situacijoje galvodama, ar likti, ar išeiti.
Atėjo tokia stadija,
kai man taip buvo negerai.
Man tiesiog negerai. Todėl pasirinkau išeiti.
Jūsų santuoka buvo viešai matoma
nuo pat pradžios.
Sakėt, drąsiausias jūsų poelgis buvo likti…
- Taip. - …santuokoje.
Tai nereiškia, kad tai visiems.
Norėjau sakyti, kad drąsiausias mano poelgis buvo išeiti.
Žinoma.
Kaip priėmėt tą sprendimą likti?
Žinote, tai labai asmeniška.
Buvo konsultacijų ir gerų draugų,
bet aš turėjau priimti sprendimą, kuris būtų teisingas man.
Nes niekas kitas negyvena toje santuokoje.
Niekas kitas. O pasaulis manė, kad žinojo, ką aš turiu daryti.
Bet niekad nežinai, kas dedasi kito žmogaus santuokoje,
- tuo labiau jo širdyje ir galvoje. - Aha.
Turi tai daryti ieškodamas savęs.
Priimti sprendimą yra kančia.
- Ta dalis. Taip. - Tai labai skausminga.
Nepaprastai daug apgalvojusi, perėjusi
nusivylimą, prarastą drąsą, pyktį - kai visa tai perėjau, radau ramybę.
Ar būtumėte priėmusi tą patį sprendimą,
jei nebūtumėte buvusi garsi?
Be abejo. Taip. Nes sprendimas buvo apie tai, kas aš esu.
- Aišku. - Aha.
- Tai sprendimas, kas mudu esame… - Taip.
…ir kas jis yra.
Mano mąstysena buvo tokia, kad iš esmės jis labai geras žmogus:
mylintis, rūpestingas, dėmesingas,
- ir aš jį myliu iš visos širdies. - Žinoma.
Jei jūs nebūtumėte buvę garsūs,
- manote, jis būtų jums pasakęs? - Ne.
Nes jis buvo labai sutrikęs ir jam buvo labai gėda dėl to.
Manote, mes nusipelnome žinoti?
Manau, tai sena kaip žemė dilema.
- Tiesa? - Manau, būna aplinkybių,
kai pasakyti yra žiauriau, nei nepasakyti.
Sutinku su tuo.
Kartais paslaptis reikia atskleisti,
o kartais ne.
Jei kas nors nežino, kad juos nuskriaudė,
nuskriausi juos dar labiau…
- Pasakydamas. - …pasakydamas jiems?
Iš dalies dėl to gerai nugyventas gyvenimas yra sudėtingas,
nes turi užduoti sau tuos klausimus.
Negali pereiti paviršiumi.
Aha.
MYLĖK MANE
MYLIU TAVE VISA ŠIRDIMI
Santuoka, tikiuosi, yra kelionė kartu,
kai daliniesi meile, kuri ją, juokiesi.
Bet, deja, daug kam Jungtinėse Valstijose ir visame pasaulyje
santuoka gali įkalinti, žeminti, kelti pavojų.
Buvau priversta ištekėti būdama 19 m.
Atiduota savo vyrui, priklausanti jam.
Atiduota kaip nuosavybė.
Užaugau čia, Brukline, kraštutinių pažiūrų žydų ortodoksų bendruomenėje,
kur įprastai tėvai per piršlį suplanuoja…
FREIDĖ REIS „UNCHAINED AT LAST“ ĮKŪRĖJA
…tavo santuoką su nepažįstamuoju.
Kai žinojote, kad santuoka įvyks,
iš pradžių buvot su tuo susitaikiusi,
nes taip nutikdavo visoms pažįstamoms,
ar net seniau jusdavote, kad tai neteisinga?
Na, nebuvau tiesiog susitaikiusi su tuo, džiaugiausi tuo.
Man nė nedingtelėjo, kad tai bus priverstinė santuoka.
Kai su didžiausia šypsena ėjau prie altoriaus,
tai buvo siaubingi spąstai.
Bet aš to nesupratau, kol nepakliuvau.
Viskas tapo akivaizdžiai blogai praėjus savaitei po vestuvių.
Kai tuometinis vyras pirmąkart siaubingai įniršo,
trenkė kumščiu į sieną,
o po poros dienų pirmąkart grasino,
kad nužudys mane.
Galvojote „Gerai, tiesiog turiu būti geresnė“?
Manėte, kad tai buvo jūsų atsakomybė -
sumažint jo polinkį į smurtą?
Visiškai taip.
Kai supratau, kad niekas nepadės man ištrūkti,
ėmiau taupyti pinigus, kad pabėgčiau.
Nebuvo lengva,
nes vyras neleido turėti nieko savo.
Jis patikrindavo visus mano daiktus.
Santaupas laikyti galėjau tik spintelėje esančioje
dribsnių dėžutėje.
Man prireikė 15 m., kad ištrūkčiau.
O tuo pačiu netekau visos savo šeimos.
Atstumdami mane nubaudė už tai, kad drįsau pabėgti.
Suėmėte visą tą skausmą ir pavertėte jį savo misija.
Šitaip vilkėti šiandien
ne tas pats, kaip pirmas kartas, kai vilkėjau vestuvinę suknelę.
Šįkart nesu pavergiama.
Šįkart aš esu ta, kuri išgyveno ir gina kitus.
BOSTONAS
Pasiruošę protestuoti dėl vaikų ir priverstinės santuokos Masačusetse?
Vilkimės sukneles!
Įkūriau „Unchained At Last“, nes aš buvau visiškai viena,
kai bėgau nuo savo priverstinės santuokos.
Norėjau padėti kitiems, kas buvo tokioje pačioje situacijoje.
Gerai, panašu, protestas prasideda!
Taip.
Žmonės dažniausiai asocijuoja vestuvines sukneles su laime ir romantika.
Šios suknelės kitokios. Jos simbolizuoja maištą.
VAIKŲ SANTUOKA YRA LEGALI 44-IOSE JAV VALSTIJOSE
NEPILNAMEČIAI NEGALI SKIRTIS.
Dirbdami „Unchained At Last“ pastebėjome,
kad aukos kilę iš bet kokios bendruomenės.
Mažai amerikiečių žino apie šią problemą.
- Na, nes, manau… - Aha.
yra ta pasipūtusi mąstysena, kad tai kitų šalių problema.
- Aha. - Ne.
- Ši problema ir neteisybė… - Aha.
- …vyksta čia ir dabar. - Teisingai.
Esu Masačusetso gyventoja…
KODĖL VAIKŲ SANTUOKOS VIS DAR LEGALIOS MASAČUSETSE?
…ir ištekėjau būdama vaikas. Kai buvau 14 m.,
šeimos draugas ėmė mane tvirkinti.
Būdama 16 m. pastojau.
Tėvai nusivedė į teismo rūmus,
neprireikė nė dešimt minučių, kad dokumentai būtų pasirašyti.
Pakeliui namo sustojome dėvėtų rūbų parduotuvėje, nusipirkome suknelę
ir mane sutuokė senelių svetainėje.
Laikas, kad tai liautųsi.
Pradėjome šį procesą 2015 m.,
skatinome šį paprastą sveiko proto įstatymą,
kuris niekam nekenkia, nieko nekainuoja ir nutraukia žmogaus teisių pažeidimą.
Manėme, įstatymų leidėjai išbučiuos mus
ir iškart priims įstatymą.
Bet visgi nutiko ne tai.
Nieko panašaus, kaip jau gerai žinote.
Rašiau daug laiškų daugybei įstatymų leidėjų
į daug šalies valstijų.
Niekad nebūtumei pagalvojęs, kad teks rašyt tai ant popieriaus.
Prieš Freidės veiklą tai buvo legalu visose valstijose.
Liko tik dar 44. Taip.
Bet nedažnai pasitaiko galimybė parodyti į ką nors ir pasakyti „Tai padarėte jūs“.
Freide, tai padarėt jūs.
Ko mes norime?
Panaikinti vaikų santuokas!
Kada to norim?
Dabar!
Žinai, yra ryšys tarp jaunos moters kaip Freidė,
kuri aistringai ir aktyviai stengiasi sustabdyti vaikų santuokas,
ir ko nors kaip Glorija Stainem.
Savo asmeninę patirtį ji susiejo su aktyvistės veikla.
Kai kurios iš mūsų pasidarė abortus. Aš pasidariau.
„NOW“ MARŠAS VAŠINGTONE 1986 M. KOVAS
Dėl daug priežasčių turėjome pasirinkti, ar gimdyti kitą,
ar gimdyti save.
Ji tai atrado per žurnalizmą.
Pradėjo nuo „Ms. Magazine“, pasisakė už moterų teisę į tokias pačias algas…
…į darbą, už teisę tuoktis arba nesituokti.
Ji nepaisė to, kaip šeštajame dešimtmetyje buvo vaizduojamos moterys,
ir pasirinko siekti savo nuožmiai nepriklausomo kelio.
Spragėsius valgau tik kine.
Be spragėsių filmo nepažiūrėsi.
Visiškai teisingai.
- Smagaus filmo. - Ačiū.
FILMO PRISTATYMAS
Kai ieškojote sektino pavyzdžio,
ar buvo žmonių, kurie žavėjo
filmuose ar kultūrinėje aplinkoje?
GLORIJA STAINEM RAŠYTOJA, FEMINISTĖ
Tikrai „Pusryčiai pas Tifani“.
„PUSRYČIAI PAS TIFANI“ 1961 M.
Tai buvo pirmas kartas, kai ekrane mačiau moterį,
kuri buvo nepriklausoma, kuri buvo seksuali.
Taksi!
Ji buvo pirmoji, kuriai leista būti seksualia ir netekėjusia.
Niekada taip nemokėjau.
Lengva.
Kitų moterų atlikti vaidmenys, Elizabet Teilor filme „Baterfyldo 8“
ar kai kurios Betės Deivis veikėjos…
Jos visada tarsi pasmerktos.
- Pasmerktos. - Taip.
„Štai pamoka:
eini, pasilinksmini, išties turi santykius,
elgies kaip seksualinė būtybė ir sumoki kainą“.
Katarinos Hebern atlikti vaidmenys…
Dievinau jos nepriklausomumą.
Ir ji dažnai būdavo moteris su karjera, žurnalistė, advokatė.
- Tai mane labai džiugindavo. - Taip. Ji būdavo neįveikiama.
Neįveikiama.
Išskyrus tą sceną, kai buvo ištekėjusi už Spenserio Treisio.
„METŲ MOTERIS“ 1942 M.
Dievulėliau, ponia Harding, jums nutiko nelaimė?
Kaip jums ne gėda, Alma. Taip kalbėti apie santuoką.
Ir jis labai nepatenkintas ja, nes tikėjosi, kad po sutuoktuvių
ji nebebus tokia ambicinga.
Taigi ji bando paruošti jam pusryčius.
Nemoka įmušti kiaušinio.
Ir nemoka išvirti kavos.
Kaip ir atgaiva.
Būtent. Nemoki virt kavos? Nieko tokio.
Šeštajame dešimtmetyje manėme, kad ištekėsime už to, kuo norėtume būti.
Kuo pačios negalėjome būti.
Aš tikiuosi, kad jūs praleidote tai.
Tai nebuvo aiškiai nepriklausomas kelias moterims,
bet daugiau nei tai, ką jūs patyrėte šešiasdešimtaisiais.
- Tuo metu gyvendavai savo vyro gyvenimą… - Taip.
Ir dėl to santuoka atrodydavo truputį kaip mirtis.
Tad tam, kad nesusituokčiau, turėjau išvykti labai toli,
todėl atsidūriau Indijoje.
Tiksliai nežinojau, dėl ko maištavau,
bet žinojau, kad jei priimsiu tradicinį pasirinkimą, tai bus paskutinis
mano pasirinkimas.
Regis, visad turėjau eilę mažų santuokų.
Na, santykius, kurie man tikrai buvo svarbūs,
bet turėjo savo trukmę.
Taip? Bet mes vis dar draugai.
Jei kažkada tikrai mylėjote vienas kitą, tai niekur nedings.
- Ne, meilė išgyvena. - Teisingai.
Po 54 m. vis dar mylime vienas kitą.
Vis dar, net ir dabar, vis labiau pamilstame vienas kitą.
Nes tai kelionė. Vėliau pastebi daugiau dalykų.
Imi pastebėti „Ji pasidarė dar mielesnė“.
Man labai patinka, kai rašai man dainas. Mums gera kartu. Tikrai.
Verti mane norėti vėl tave vesti.
- Pirk dar vieną žiedą. - Ne.
Šiandien gaminsime žiedus mūsų dešiniajai rankai.
Pagal tradicijas kairioji ranka skirta santuokos
arba sužadėtuvių žiedui - „aš užimta“ žiedui.
DŽIL PLATNER JUVELYRĖ, SKULPTORĖ
Trečiajame dešimtmetyje
dirbančios moterys ėmė nešioti žiedus ant dešinės rankos,
kad rodytų savo nepriklausomumą.
Mūsų darbuotojos yra nuostabiausios
stiprios, nepriklausomos dirbančios moterys, kurias pažįstu.
- Tad pagaminsime truputį žiedų, damos. - Negaliu patikėti.
- Labai smagu. - Na. Aha, labai smagu.
Paruošėme skirtingų stilių pavyzdžių.
Oho. Kaip gražu.
Moteris, žinanti ko nori.
Jei turėtumėt tokias rankas…
- Na, tikrai. - Žinau.
Mano pirštai labai maži. Negaliu mūvėti didelio žiedo.
Tinkamo storumo. Man patinka.
Pradėkime.
- Vaškas, juvelyrinis pjūkliukas. - Gerai.
Man patinka, jūs mumis pasitikit.
Taip.
- Gerai. - Vaško gabalėlį laikykite šitaip.
Supratau. Kaip šaunu.
- Laikykit tiesiai, šitaip. - Šitaip?
Elizabet Blekvel, pirmoji gydytoja JAV,
su seserimi Emile savo pirmąją ligoninę atidarė čia.
Tai buvo pirmoji moterų vadovaujama ligoninė,
kurioje moterys buvo mokomos tapti gydytojomis ar slaugytojomis.
Tuo metu tai buvo labai prieštaringa.
- Taip? Na, ar joms negrėsė… - Aha.
- …visoks priešiškumas? Taip. - Grėsė.
Aplinkiniai vyrai labai nepasitikėjo jomis.
Elizabet Blekvel buvo labai sunku
tapti kvalifikuota gydytoja.
Medicinos mokyklos iš pradžių priėmė ją kaip pajuoką,
bet ji viską įveikė ir tapo pirmąja moterimi Amerikoje,
įgijusia medicininį laipsnį.
Paskui jiedvi su seserimi Emile
slaugė čia daugybę moterų ir vaikų.
Taigi pagerbdamos Blekvel seseris, kurios…
Nė viena iš jų neištekėjo. Tos sunkiai dirbančios moterys.
Dėl to gaminame žiedus dešiniajai rankai.
Sunkus darbas.
Kas nupjaus pirma?
- Mama ar dukra? - Neverskit konkuruot.
Jau beveik.
Bus labai šaunu mūvėti jį ant savo dešiniojo bevardžio piršto.
Man patinka.
- Gražus, lygus… - Tiesa. Aha.
…apvalus ir, na, jis nuostabus.
- Gerai atrodo. Man tikrai patinka. - Ar ne? Tikrai. Ačiū.
Manau, tai mano geriausiai nusisekęs darbelis.
Kaip puiku.
Savo vestuviniame žiede
išgraviravome laivą, kuriame susipažinome,
ir sraigę, nes aš dvejojau ir tempiau gumą.
O jis nepasidavė ir liko su manimi.
Mane labiausiai stebina, kaip puikiai viskas išėjo.
Nežinau, ką daryčiau šiame pasaulyje be tavęs. Tikrai nežinau.
Tai mane labai gąsdina.
Aš našlė.
Gražu tai, kad pamačiau, jog vėl galėjau ką nors pamilti
ir turėti vietos širdy ir savo velioniui vyrui,
ir naujajam partneriui.
Buvo malonu suvokti ir patirti tai,
kai supratau, kad ryžtuosi suteikti šansą, ir kad tai įvyko.
Daug žmonių, kurie nėra našliai,
sunku suprasti, kaip mes galime pamilti iš naujo.
Neblogai!
LOS ANDŽELAS
„CAMP WIDOW“ YRA PROGRAMA, PADEDANTI NAŠLIAMS GYTI
IR KURTI NAUJAS DRAUGYSTES
Gražus bandymas.
Kaip nuo šoko, sielvarto
perėjote prie sprendimo, kad savo patirtimi galite
galbūt padėti kitiems?
„Camp Widow“ įkūriau,
kad žmonės lengviau rastų kitus našlius, nei aš tada.
MIŠELĖ NEF HERNANDEZ „CAMP WIDOW“ ĮKŪRĖJA
Man buvo 35 m., turėjau šešis vaikus. Ką daryti?
Tad pamaniau,
kad reikėtų paklausti kitų našlių.
Kaip radote kitas našles?
Pradėjau bet kaip ieškoti, klausti,
„Ar pažįsti našlių? Ar pažįsti našlių?“
Ir klausiau jų
„Ką darot su jo batais? Kiek laiko nešiojate sutuoktuvių žiedą?
Ar miegate savo lovos pusėje, jo pusėje ar per vidurį?“
Galiausiai turėjau bendruomenę. Norėjau, kad ir kiti žmonės ją turėtų.
Vienintelis dalykas blogiau, nei būti našle -
būti našle ir būti viena.
Mes pasijuokiame. Paverkiame. Galime visiškai būti savimi.
Nieko neturime aiškinti.
Jei kalbamės, linksminamės
ir staiga pravirkstam - nieko tokio.
Visiškai normalu.
Visiškai normalu. Niekis.
Tiesiog judėk pirmyn.
Visi nori ką nors duoti.
Todėl gali priimti, nes žino, kad ateity
sugebės ir duoti.
Gerai, Markele, varykit!
Tik pažiūrėkit!
Na, žaisdama būnu konkurencinga.
Aš konkurencinga tik tada,
kai manau, kad turiu priežastį konkuruoti.
Turime įveikti jos mamos komandą.
Gerai, Čelse!
Jums pavyks!
Tiesiai į griovelį, ponai ir ponios.
Taip!
- Pala, ar ten mano mama? - Manau, kad…
Ką?
Na, buvo gan įspūdinga.
Gerai, manau, reiktų baigti, kol laimime.
Sakykit vardą.
- Sofija. Malonu susipažinti. - Malonu susipažinti, Sofija.
Po vyro mirties Sofija sužinojo, kad laukiasi.
Tuomet man buvo 31 m., o vyrui 33 m.
Visiškai netikėtas širdies infarktas.
Sužinojau apie Mišelės organizaciją.
Labai naudinga, kai kas nors puikiai supranta,
ką reiškia būti tavo padėtyje.
Taip. Be abejo. Kiek dabar jūsų vaikui?
- Jai vieneri su puse… - O vargeli.
- …ji sveika ir laiminga… - Žavu.
Bėgioju jai iš paskos.
Tad gyvenimas tiesiog pateikia netikėtumų.
Žinot, smarkios moterys,
mano manymu, prisitaiko, kai gyvenimas pasisuka ne taip, kaip tikėjaisi.
Aha. Kai gyvenimas pakiša kažką netikėto.
Man pasisekė ateiti į „Camp Widow“ 2015 m.
Tada buvo pirmas kartas.
GREISĖ VILAFUERTE TAPO NAŠLE 39-ERIŲ
Praėjus 7-8 mėnesiams po Lin mirties. Ačiū Dievui.
Kalbėjau su daug vyresnių LGBT žmonių,
kurie negali pasisakyti, kad neteko savo partnerio, savo žmogaus.
Akivaizdu, tai suteikia papildomo sielvarto.
- Kai gyveni savo gyvenimą tam tikru būdu… - Aha.
…nepasikeiti tiesiog dėl to, kad dabar tau galioja įstatymas.
Mudvi su Lin diskriminavo nuo pat santykių pradžios,
tad nesusikibdavome rankomis, nebent keliose vietose.
Su santuokos lygybe, kai moteris pasako „mano žmona“,
aš… Suprantat? Ar taip galima sakyti?
Suprantat? Vis dar yra tos baimės ir atsargumo.
Viskas įvyko labai greitai.
- Na, buvo ilga kova… - Buvo ilgas kelias, ir tada…
- Taip… - Aha.
- …dabar tiek daug įvyksta taip greitai. - Progreso greitis, taip
Kai aš atsiskleidžiau, priėmė Santuokos apsaugos įstatymą.
O aš gera įstatymų besilaikanti imigrantų katalikų mokinė, suprantat?
Jei valdžia taip sako,
mano tėvai tai perskaito, visi perskaito,
vadinasi, taip turėtų būti.
Suprantat?
Per visą mano gyvenimą, išskyrus daug vėliau,
palyginus su jumis ar tavimi,
žinodavai apie tai, bet niekas nepripažindavo.
Bet mano dukra buvo daug pažangesnė
ir tai padarė man daug įtakos.
Man buvo labai sunku, kai buvau mamos kampanijoje 2008 m.,
ir ji pritarė civilinei sąjungai, bet ne santuokai.
Manęs dažnai klausdavo „Ar nesutinkate su motina?“
Atsakydavau, kad kai kuriose srityse. „Pakalbėsite apie tai?“
Aš atsakydavau „Ne“,
nes nenorėjau tapti ginklu prieš ją.
Bet taip pat negalėjau pažiūrėti į save
ir dėtis, kad neturime nesutarimų,
nes šiek tiek turėjome gan svarbių tuo metu.
Žinote, turiu pripažinti,
niekad nesusimąsčiau apie santuoką, kol nebuvau
virš 20-ies, ir ėmė tuoktis draugai.
Aš tiesiog pasipiktinau,
- kad ne visi mano draugai… - Aha.
…galėjo susituokt.
Legali santuoka. Suprantu, kodėl tai taip svarbu.
Kai reikėjo skambinti ir sakyti
„Aš jos partnerė, ne sesuo, ne pusseserė, ne mama“.
Būti įpareigotai buvo tokia garbė
ir jaučiausi pripažinta.
Paspaudžiau mygtuką, kad ją kremuotų.
Man tai buvo garbė. Taip pat buvo labai skaudu.
Bet man tai buvo tarsi aš tikrų tikriausia partnerė,
sėkmingai įvykdžiau pažadą „iki mirtis mus išskirs“.
O tai tik dalis mūsų meilės istorijos.
- Puikus būdas tai apibūdinti. - Taip?
Na, vis dar turime savo prisiminimus kartu.
- Ji varto akis. - Dar meilės istorijos dalis.
- Man patinka. - Aha.
Per savo vestuves turėjome citatą.
„Vienintelė meilė, kurią pasilieki, yra ta, kurią atiduodi.“
O turi ją atiduoti, kad tikrai ją brangintum
ir pati patirtum.
Kartais mylėti ką nors reiškia kovoti dėl jų.
Kovoti, kad tavo meilę pripažintų.
Dabar pasaulyje daugiau vietos maištininkams.
Judėjimai už homoseksualų santuoką. Noriu pasidžiaugti tuo,
kad aš ir milijonai kitų atlikome šią evoliucijos kelionę.
Be abejo.
Kai sutinkate tas poras, kurios prašė jūsų pagalbos,
jūsų patarimo,
ar jie sutvirtina tai, ką pasirinkote daryti?
Kai susipažįstu su tomis poromis, tampu ne tik jų istorijos dalimi,
bet ir jų šeimos dalimi.
Maloningasis Dieve,
labai Tau dėkojame už rankas, kurias laikome.
Rubenas ir Ari yra homoseksuali pora
iš Los Andželo priemiesčio.
Toje vietoje žmonės konservatyvūs,
tad jie neturėjo šeimos, paremiančios jų santuoką.
Juos išties išspyrė.
Jie miega tai ant vienos sofos, tai ant kitos.
Tad jie klausė
„Ar galėtumėte sutuokti mus?“
Atsakiau „Žinoma, sutuoksiu“.
Jie sakė „Niekas neateis, tad būsime tik trise“.
Pasakiau „Ne, nebūsim. Vestuvės yra mano dovana jums.“
Prisijungiau internete, parašiau
„Ieškau homoseksualaus fotografo ir šaunios vietos“. Štai ką parašiau.
Galiausiai šukuosenos, vestuvių planas, tortas -
viskas buvo paaukota tai porai.
Taip!
- Taip. - Ei!
Ei, princesa. Maždaug „Ką?“
Labai gražu.
Rubenas nualps.
Visada jaučiausi Rubenu.
Tik nežinojau, kas tai, iki kol buvau paauglys.
Sutikau Ari būdamas mergina, bet ji atviromis rankomis
priėmė mane.
Sakė, jai nerūpi, ar aš vyras, moteris, ar dar kas,
ji myli mane, koks esu.
Jaučiuos ne kaip skrisdama.
Geriau. Tarsi esu padebesyse.
Sakoma, kad auksinės žuvelės dydis toks, kokia jos aplinka.
Įdėsi žuvelę į mažą akvariumą, ji liks maža.
Sugebėjome įmesti Ari ir Rubeną į didžiulį vandenyną,
jie gali augti.
„Brangieji, šiandien susirinkome čia
liudyti Rubeno ir Ariadnos santuokos.“
Bendruomenė susibūrė, kad sukurtų jiems svajonių vestuves,
kurių, jie manė, nenusipelnė.
- Visi nepažįstamieji tapo šeima. - Oho.
Tarsi pasirinkta šeima.
- Pasirinkta šeima. - Man patinka ši frazė.
Ateikite arčiau.
Ari, daug patyrėme. Visą tą laiką tave mylėjau.
Per didžiausius džiaugsmus ir didžiausius skausmus.
Noriu amžinai būti šalia tavęs.
Rubenai, gyvenimas beprotiškas, be tavęs jis būtų dar beprotiškesnis.
Tu mano sielos draugas. Ką dar galiu pridurti?
Aš pasiruošusi ištekėti už tavęs.
Norit, kad paskubėčiau?
Kalifornijos valstijos man pavestu įgaliojimu,
skelbiu jus vyru ir žmona. Galite patvirtinti savo santuoką bučiniu.
Šioje kelionėje ieškodamos maištininkių
susipažinome su nepakartojamomis moterimis.
Mano pasirinkimas gali skirtis nuo tavo pasirinkimo,
nuo Glorijos, past. Vitnės ar Ebės pasirinkimų,
bet visuomenės palaikymo mums reikia tiek pat
kiek vidinės tvirtybės,
kad priimtume mums teisingus sprendimus.
Kiekviena moteris atsineša savo meilę į pasaulį.
Sukuria daugiau meilės sau ir savo šeimai,
kartais turi skaudžiai permąstyti, ką joms reiškia meilė
po baisios netekties.
Galų gale man suteikia daug vilties tai,
kad yra tiek daug meilės, kuri auginama,
kuriama ir dalinama.
Niekad nepamiršiu, mama.
Buvom renginy, moteris kalbėjo ir pasakė
„Aš mylėjau ir buvau mylima,
- o visa kita - foninė muzika“. - Tikrai taip.
Pamenu tai. Nuolat apie tai galvoju.
Aš taip pat.
Tu Svarstyklės, o aš Mergelė. Pagal teoriją, mums nelemta būt kartu.
Mes tiesiogine to žodžio prasme perrašom žvaigždes.
Negaliu patikėt, kad galiu gyventi gyvenimą su tavimi.
- Kasdien. - Tai mūsų gyvenimo stebuklas.
- Aha. - Nors sunkus darbas,
varom vienas kitą iš proto
- ir visa kita. - Tikrai varom vienas kitą iš proto.
Taip yra, kai esi kartu ilgai.
- Dabar gali pabučiuot mane. - Tai…
Tai baigta? Geras.
Tai galim keltis?
Ne. Tu liksi, aš eisiu namo.
Palikit jį čia.
Išvertė Kristina Čeidaitė