Jag får försöka att inte luta mig mot dig.
-Det är bröllopsklockorna. -Ja.
Okej.
-Redo? -Ja.
Äktenskap är vackert. Äktenskap är hjärtskärande.
Man blir på sätt och vis uppslukad av en annan persons väsen.
Inte varje dag är enkel eller angenäm,
men det åtagandet betyder att man inte ger upp.
Att älska och att låta sig älskas är den svåraste, modigaste
och mest sårbara upplevelse som nån människa kan ha.
Och "älska" är ett verb, så det är en kontinuerlig resa.
Det är en kontinuerlig handling av mod och dristighet,
och för en del kvinnor på vissa platser, trotsighet.
En del av att vara dristig är att lära sig älska
på det sätt som känns rätt för en.
En del av svårigheterna som kvinnor har mött sen tidernas begynnelse,
är att ha makten, friheten och självbestämmanderätten
att göra de val som är rätt för oss.
Jag vill utforska relationer i all deras komplexitet
och hitta människor som har skapat sin egen väg i kärlek.
Vad vill vi ha?
Slut på barnäktenskap!
Jag fullföljde "tills döden skiljer oss åt".
Heja Chelsea!
Mazel tov!
Att bli förälskad är att känna sig fullständigt bekväm
runt personen man är tillsammans med.
Att vara kär är
att alltid vilja vara med nån, oavsett när på dygnet,
och oavsett vad man gör. Varje dag blir det bättre och bättre.
Vad fint.
Ni två verkar bara så, och jag vet att det är en klyscha,
skapta för varandra.
VÄRLDSKUPPS-/OS-MÄSTARE I FOTBOLL
Träffades ni på en bibliotekariekonferens?
-Ja. -Supersexigt.
Supersexigt.
Jag älskar bibliotek. Jag älskar bibliotekarier.
Så det verkar bara som…
FÖRFATTARE/AKTIVIST
-…det perfekta gullmötet. -Ja.
Jag har beundrat Abby i årtionden.
Abby Wambach är en av de bästa fotbollsspelarna…
-Nånsin. -…nånsin. Man eller kvinna.
-Ja. -I hela världen.
Vi är så entusiastiska att vi pratar i mun på varandra.
Och Glennon Doyle började med en kristen mamma-blogg.
-Först och främst… -Hon är författare, poddmakare,
nån som verkar väldigt involverad i sin omvärld.
De två har skapat ett fantastiskt äktenskap.
Snacka om rebellhjärtan.
De fick riskera så mycket för att ge sin kärlek en chans.
Och det var väldigt svårt att hitta ett sätt att bygga ett liv tillsammans,
och det har de gjort.
Jag levde i ett trasigt äktenskap med en bra man.
Sen var jag på konventet, och hon dök upp i dörröppningen.
Jag ställde mig plötsligt upp och bara öppnade mina armar så här.
Jag insåg att alla stirrade, så jag bugade faktiskt.
Jag tänkte:
"Hon tror kanske bara jag är en knäpp författare,
som bugar när folk kommer in."
-Bugade du till svar? -Hon var den enda som stod upp…
-Uppenbarligen. -…och hon var på andra sidan rummet,
och det stod ett bord i vägen,
-så jag fick gå sidledes över hela rummet. -Det var så knäppt.
Alltihop var så konstigt. Jag var helt genomsvettig.
Men jag insåg att jag var kär för första gången i mitt liv.
Det var skrämmande, för jag var gift och hade tre barn.
Mitt liv och min karriär var grundade på min tro.
Jag fick ständigt höra:
"Du kan satsa på det här, men det blir slutet på din karriär."
Men jag minns att jag tänkte:
"Det här är en stor korsväg där du måste besluta
om du ska respektera dig själv för första gången i ditt liv,
istället för att respektera alla andras förväntningar på dig.
Sen en dag såg jag min minsting göra sig klar för skolan,
och tänkte: "Jag stannar i det här äktenskapet för henne.
Men hade jag önskat henne det här äktenskapet?
Och om jag inte önskar det för min lilla flicka,
varför använder jag dålig kärlek som förebild och kallar det bra mödraskap?"
Vi sa bara: "Vi ska göra det här."
Och vi gjorde det så aktsamt
och med så mycket vördnad och kärlek som vi kunde.
Alla flippade ut i början, för det är vad folk gör.
Sen lugnade de sig, för de såg att vi mådde bra och var lyckliga,
och jag är glad att vi bara visste.
Hur länge har ni varit gifta?
Jag har varit gift i 11 år.
Jag har inte en historia som er.
Gjorde du inte så här?
Nej. Jag träffade min man när vi var barn,
och vi var vänner i över tolv år…
-Wow. -…innan vi började dejta. Ja.
Hur gick ni från vänskap till… Hur visste ni?
Vi hade båda brutit upp med andra.
Vi tröstade varandra över det faktum att vi hade brutit upp med andra.
En kväll åt vi middag och han sa: "Jag tror vi är på en dejt."
-Jag sa: "Är vi?" -Jösses.
"Kanske det. Är vi på en dejt?" Och det var så det började.
Inte för att han behövde det, och inte för att han bad oss om tillstånd.
Han besökte oss bara en dag och sa:
"Jag vill bara att ni ska veta att jag tänker fria."
Och jag tänkte: "Ja!"
Jag gillar att han inte frågade
-utan respektfullt informerade er. -Ja. Bara talade om.
Jag frågade hennes föräldrar.
Jag pratade med dem och kom hem, och jag hade en hel plan.
Men jag kunde inte vänta.
Jag gick till min strumplåda, tog fram ringen och vände mig om.
Hon sa: "Vill du ha kaffe?" Så snart hon kom tillbaka var jag där.
Jag sa: "Jag kan inte vänta en sekund till."
Fick inte din man fria till dig
-en miljard gånger? -Fyrtionio gånger?
-Nej, bara tre. -Okej. Bara tre.
Vi träffades på juristlinjen. Han hade en väldigt stark personlighet.
När vi tog examen friade han till mig.
Och jag sa: "Vet du, jag är inte redo att gifta mig."
Ett år senare friade han igen.
Han var tillbaka i Arkansas och kandiderade till kongressen.
Jag arbetade med teamet som försökte åtala Richard Nixon.
Okej.
-Vi hade fullt upp i våra liv. -Ingen stor grej.
Och jag sa: "Låt oss vänta."
Så jag flyttade till Arkansas och undervisade juridik,
och i slutet av terminen
sa jag: "Jag tror jag ska resa runt lite och se om det här verkligen är mitt kall."
Han körde mig till flygplatsen och vi åkte förbi ett litet hus.
Och jag sa: "Vilket gulligt hus." Det var allt jag sa.
När han hämtade mig på flygplatsen
-sa han: "Jag köpte huset du gillade." -Jösses.
-"Nu måste du gifta dig med mig." -Jösses, ja!
Så det gjorde jag.
-Han hade köpt lakan och en säng… -Wow. Kom igen.
-…och en soffa… -Bra jobbat.
…och några grytor och stekpannor.
Så vi gifte oss i huset.
-I huset? -I det lilla huset, ja.
Allas historier är olika om kärlek och hur man lär sig älska,
hur man delar kärlek, hur man inte är rädd är älska.
Det är så viktigt att människor kan känna sig bekväma
och självsäkra både i att älska och bli älskade.
För ibland är det svårare att bli älskad än att älska.
-Just det. -Absolut.
Vi är eniga om att det viktigaste i en relation är kommunikation.
Och i dag sker den genom Jenga.
-Just det. -Okej, jag är redo.
Är det här en annan form av Jenga?
-Ja. -Relations-Jenga.
-Relations… -Vad?
Gud, vilken press.
"Vad är nåt du är värdelös på?"
Jag har väldigt, väldigt svårt att laga mat.
Jag följer bara instruktioner, och första instruktionen kan vara:
"Julienne-strimla grönsakerna."
Och jag tänker: "Jag behöver en ordbok. Jag måste googla redan första momentet.
Nej, du får inte använda två händer.
Åh. Det här ger oss mycket att prata om.
"Vilka ovanor som andra har gör dig galen?"
Mitt favoritämne!
Jag har väntat hela livet på det här!
-Kör, tjejen, kör! -Nu kör vi.
Det jag ogillar mest är folk som avbryter.
Jag jobbar på det.
-Min man avbryter också. -Hur hanterar ni det?
Pratar ni… Jag avbröt dig för att ställa den här frågan.
Men pratar ni om det?
Accepterar du honom bara för den avbrytare han är?
-Vi pratar om det. -Okej.
Och han har blivit mycket bättre.
-Ja. -Samma här.
Vi försöker också att dela våra tankar varje kväll,
för vi vill aldrig gå och lägga oss arga eller irriterade.
-Rensa luften varje kväll. -Varje kväll.
-Inte lätt. -Inte lätt, men…
Jag ska välja nån för att svara på det här.
Abby, vad är ditt favoritmisstag?
Mitt första äktenskap.
Och jag menar inte att vara respektlös mot mitt ex på nåt vis.
Det här är kärleksfullt.
Ibland behöver vi veta vad vi vill ha, och enda sättet att inse det
är att förstå att det vi har inte är vad vi vill ha.
Ja.
-Okej, få se här… -Jaha, vi kör tvåhandsgrejen…
Åh, mazel tov!
Vi är samlade här i dag för att fira er kärlek.
Ett bröllopsdagsdatum är ett datum på kalendern.
Men jag är tacksam för dig varenda dag, och jag älskar dig.
Jag trodde aldrig jag skulle älska igen, och du visade att jag hade fel.
Så fel.
Ni kan nu fullborda ceremonin med en kyss.
Vad är viktigare än kärlek?
Hur människor definierar den, hur de hittar den, hur de förlorar den.
Det är kärnan av varje mänsklig erfarenhet.
Och för många är äktenskap den ultimata gesten
för tron på kärleken.
Jag ska träffa en präst
som stolt och glädjerikt viger par från alla samhällsgrupper.
Det här är verkligen fantastiskt. Jag har läst om dig och…
VIGSELFÖRRÄTTARE
-Jag har läst om dig också. -Ja, en del.
Ett par saker.
-Tro inte allt du läser. -Ingen fara.
Hur beslöt du "jag kan göra det här, jag kan hjälpa folk"?
Prata med dem om äktenskap, vilket är ett svårt ämne.
Ja.
-Du för med dig kärlek och hopp… -Ja.
-…till relationer. -Ja.
Som kvinna, svart och queer och allt det där,
hade jag blivit marginaliserad.
Så min gudalära har varit att bara vara gästvänlig.
Det finns en plats vid mitt bord för dig.
Och jag tror att det är det som är så tillämpbart i äktenskap.
Men växte du upp i en kyrka som var välkomnande och glädjerik?
Nej! Jag växte upp i Pingstkyrkan,
så det var väldigt karismatiskt och anti allt som jag är.
Jag tänkte: "Vänta.
Så du säger att Gud är kärlek, men Gud älskar inte mig?"
Vänta lite nu.
-Jag är förvirrad. -"Placerar ni Gud i en box
och lämnar mig utanför?"
Och lämnar mig utanför. Var gör de så?
Om Gud är så allsmäktig som vi säger, så sitter Gud inte uppe i himlen,
eller var Gud än finns, förvirrad eller förvånad över mig.
När jag läste teologi,
var det till stor del för att trotsa den skildringen.
-Du var väldigt självmedveten. -Jag har varit dristig ett tag.
Så, ja. Det är kärlek, och jag tror att det är kärnan.
När vi pratar om rebellhjärtan,
beter vi oss som om man alltid gör upprör mot nånting,
men ibland behöver ett rebellhjärta bara ta ett djupt andetag och pausa.
Komma underfund med hur de verkligen känner och sen gå vidare.
-Och du är inte längre gift. -Nej.
Din historia är väldigt lik min,
och jag försökte besluta om jag skulle stanna eller inte.
Sen kom en punkt då jag tänkte: "Jag mår inte bra av det här.
Jag mår inte alls bra." Så jag beslöt att lämna äktenskapet.
Du har ett äktenskap som har visats upp offentligt från början.
Du sa att det dristigaste du nånsin har gjort var att stanna i ditt äktenskap.
Men det är inte rätt för alla.
Det dristigaste jag nånsin gjort var att lämna mitt.
Absolut.
Så, i det beslutet… Vad… Hur kunde du stanna?
Det är så oerhört personligt.
Med rådgivning och goda vänner,
fick jag fatta ett beslut som jag tyckte var rätt för mig.
För ingen annan lever i det här äktenskapet.
Ingen annan. Och världen sa: "Vi vet vad hon borde göra."
Men man kan inte veta vad som pågår i nån annans äktenskap,
eller i deras hjärtan eller sinnen.
Man måste rannsaka sig själv.
Att nå beslutet är olidligt.
-Den delen. Ja. -Det är så smärtsamt.
Efter att ha gått igenom all den oerhörda reflektionen,
besvikelsen, modlösheten och ilskan, så kände jag frid när beslutet var fattat.
Tror du att du hade fattat samma beslut om du inte varit så offentlig?
Absolut. Ja. För det var ett beslut om vem jag är.
-Okej. -Ja.
-Och ett beslut om vilka vi är… -Ja.
…och vem han är.
Min tanke var att han i grunden är en väldigt god person,
och han är en kärleksfull, omtänksam,
eftertänksam person, och jag älskar honom av hela mitt hjärta.
Absolut. Om du inte hade varit en offentlig person,
-tror du att han hade berättat för dig? -Nej.
För han var så generad och skamsen över det.
Tycker du att vi förtjänar att veta?
Det där har debatterats sen urminnes tider.
-Eller hur? -Jag tror att det finns omständigheter
då det är grymmare att berätta än att inte göra det.
Det håller jag med om.
Och att hemligheter ibland behöver berättas,
och ibland inte.
Om nån inte vet att de har sårats,
kommer du att såra dem mer…
-Genom att berätta. -…genom att berätta?
Därför är ett rättskaffens liv ett svårt liv,
för man måste ställa de här svåra frågorna.
Man kan inte bara skrapa på ytan.
Ja.
ÄLSKA MIG
JAG ÄLSKAR DIG AV HELA MITT HJÄRTA
Äktenskapet är förhoppningsvis en gemensam resa
där man delar kärlek, skapar kärlek och skrattar.
Och ändå, för många här i USA och runtom i världen,
kan äktenskap vara begränsande, förnedrande och farligt.
Jag tvingades gifta mig när jag var 19,
bortskänkt till min make som en ägodel.
Jag gavs till honom som egendom.
Jag växte upp här i Brooklyn, i det ultraortodoxa judiska samhället,
där ens föräldrar vanligtvis arrangerar ett äktenskap åt en…
GRUNDARE
…med en främling med hjälp av en äktenskapsmäklare.
När du fick höra om äktenskapet, fann du dig till en början i det,
för att alla andra du kände hade gjort det,
eller kände du redan då att det här inte var rätt?
Jag fann mig inte bara i det, jag gladdes åt det.
Det föll mig inte alls in att det här var ett påtvingat äktenskap.
När jag gick fram till altaret med ett stort leende på läpparna,
var det en fälla, en fasansfull fälla.
Men jag förstod inte förrän jag var fast i den.
Saker blev uppenbart illa en vecka efter mitt bröllop,
och det var första gången min dåvarande man fick ett våldsamt vredesutbrott
och slog näven genom väggen,
och några dagar senare var första gången han hotade att döda mig.
Tänkte du då: "okej, jag måste bara bättra mig"?
Trodde du att det var ditt ansvar att på nåt vis göra honom mindre våldsam?
Absolut.
När jag insåg att ingen skulle hjälpa mig att fly,
började jag spara pengar för att fly.
Det var inte lätt,
för min man lät mig inte ha nåt privat.
Han gick igenom alla mina personliga ägodelar.
Det enda stället jag kunde spara på i huset var i ett flingpaket i skafferiet.
Det tog mig 15 år att ta mig ur det.
Och i processen förlorade jag hela min familj.
De straffade mig för att jag vågade fly genom att förskjuta mig.
Du tog all den smärtan och omvandlade den till en mission.
I dag när jag bär klänningen,
är det väldigt annorlunda mot första gången jag hade på mig den.
Den här gången tvingas jag inte in i underkastelse.
Den här gången är jag här som överlevare och förespråkare.
Redo att protestera mot barnäktenskap och tvångsäktenskap i Massachusetts?
Då tar vi på oss våra klänningar!
Jag grundade Unchained at last för att jag var helt ensam
när jag flydde från mitt tvångsäktenskap,
och jag ville finnas där för andra i samma situation.
Det börjar likna en chain-in protest.
Ja.
Folk förknippar oftast brudklänningar med lycka och romans.
De här brudklänningarna är annorlunda. De symboliserar ett uppror.
BARNÄKTENSKAP ÄR LAGLIGT I 44 AMERIKANSKA DELSTATER
MINDERÅRIGA KAN INTE BEGÄRA SKILSMÄSSA
Vad vi har sett på Unchained at last,
är att överlevarna vi arbetar med kommer från alla samhällsgrupper.
Väldigt få amerikaner vet att det här är ett problem.
-För jag tror… -Ja.
…att man intalar sig att det här är ett problem på andra ställen.
-Ja. -Nej, nej.
Det här är ett problem och en orättvisa som sker här ibland oss.
Jag är bosatt i Massachusetts…
VARFÖR ÄR BARNÄKTENSKAP FORTFARANDE LAGLIGT I MA?
…och har överlevt ett barnäktenskap. När jag var 14,
började en familjevän att antasta mig.
När jag var 16 blev jag gravid.
Mina föräldrar tog mig till tingshuset
och på mindre än tio minuter, var mina dokument påskrivna.
Vi stannade i en secondhandaffär på vägen hem, köpte en klänning
och jag blev gift i mina morföräldrars vardagsrum.
Det här måste få ett slut.
Vi startade processen 2015,
och drev på den här enkla förnuftiga lagändringen
som inte skadar nån eller kostar nåt, och som stoppar en människorättskränkning.
Vi trodde lagstiftare skulle ge oss en kram och ett handslag
och genast godkänna lagförslaget.
Men så har det inte blivit.
Inte ens i närheten, som ni vet.
Jag har skrivit många brev till många delstatslagstiftare
i många delstater runtom i landet.
Och många saker man aldrig trodde att man skulle behöva skriva på papper.
Innan Fraidy, var det lagligt i varje delstat.
Bara 44 kvar. Ja.
Men det är väldigt ovanligt att kunna peka på nån och säga: "Du gjorde det här."
Fraidy, du gjorde det här.
Vad vill vi ha?
Slut på barnäktenskap!
När vill vi ha det?
Nu!
Det finns en direkt länk mellan en yngre kvinna som Fraidy,
med hennes passion och aktivism för att få slut på barnäktenskap,
och nån som Gloria Steinem.
Hon har kopplat sin egen personliga erfarenhet till aktivism.
En del av oss har gjort aborter. Jag har det.
"NOW" MARSCH MOT WASHINGTON MARS 1986
Av många anledningar fick vi välja mellan att föda en annan människa
eller föda oss själva.
Hon kom till det arbetet som journalist.
Hon startade Ms. Magazine, stod upp för kvinnors rätt till lika lön…
VI SKA SEGRA
…till anställning och kvinnors rätt att gifta sig eller inte.
Hon trotsade 1950-talets skildring av kvinnlighet
och valde att följa sin egen okuvligt självständiga väg.
Jag äter inte popcorn förutom på bio.
Man kan inte gå på bio utan popcorn.
Helt rätt.
-Njut av filmen. -Tack.
När du sökte efter förebilder,
fanns det personer du såg upp till i filmer eller kulturlivet?
FÖRFATTARE/FEMINIST
Definitivt Frukost på Tiffany's.
"FRUKOST PÅ TIFFANY'S" 1961
Det var första gången jag nånsin sett en kvinna på scen
som var självständig, som var sexuell.
Taxi!
Hon var den första personen på vita duken som fick vara sexuell utan att vara gift.
Jag kunde aldrig göra det.
Det är enkelt.
Roller spelade av andra kvinnor, som Elizabeth Taylor i Inte för pengar,
eller en del av Bette Davis…
Ja, de var alltid lite olycksaliga.
-De var olycksaliga. -Ja.
Och det var lite som: "Här är lärdomen.
"Du går ut och roar dig, du har förhållanden,
du är en sexuell varelse, och du kommer att få betala priset."
Rollerna som Katharine Hepburn vanligtvis spelade…
Jag älskade hennes självständighet.
Och hon var ofta en karriärkvinna, en journalist eller jurist.
-Jag fann det väldigt spännande. -Ja. Hon blev aldrig omintetgjord.
Nej.
Förutom den där scenen där hon är gift med Spencer Tracy.
"ÅRETS KVINNA" 1942
Jisses, miss Harding, har ni råkat ut för en olycka?
Skäms på dig, Alma. Vilket sätt att prata om äktenskap.
Och han är väldigt arg på henne för han trodde när de gifte sig,
att hon inte skulle vara så ambitiös.
Så hon försöker laga frukost åt honom.
Hon kan inte knäcka ett ägg
eller koka kaffe.
Lite uppfriskande.
Exakt. Kan du inte koka kaffe? Det är okej.
På 50-talet trodde vi att vi måste gifta oss med den vi ville vara.
Vi kunde inte bli den personen själva.
Jag hoppas att du undkom det.
Det var inte en lika tydlig självständig väg för kvinnor,
men mycket mer än vad du upplevde på 50-talet.
-På den tiden levde man sin mans liv… -Ja.
Och det fick äktenskapet att verka lite som döden.
Så för att slippa gifta mig fick jag fly långt bort,
och det var därför jag åkte till Indien.
Jag visste inte exakt vad jag gjorde uppror mot,
men jag visste att om jag gjorde nästa traditionella val,
så skulle det bli mitt sista val.
Jag har nog alltid haft en rad små äktenskap, du vet.
Relationer som verkligen betydde nåt för mig
men hade en egen varaktighet.
Men vi är fortfarande vänner.
Om man nånsin älskade varandra, så försvinner inte det.
-Nej, kärlek överlever. -Ja.
Vi älskar varandra än efter 54 år.
Vi blir fortfarande mer och mer förälskade även nu.
Det är en resa. Man börjar se fler saker senare.
Man börjar se: "Hon har blivit snyggare. Hon…"
Jag älskar när du skriver sånger till mig. Vi är bra tillsammans. Det är vi.
Du får mig att vilja gifta mig med dig igen.
-Köp en ring till. -Nej.
I dag ska vi göra en ring för vår högra hand.
Traditionellt är vänsterhanden för vigselringen,
eller förlovningsringen, en "jag är tagen"-ring.
JUVELERARE/SKULPTÖR
På 1920-talet började arbetande kvinnor bära ringar på sina högerhänder
för att symbolisera sin självständighet.
Vi har ett arbetslag av de mest otroliga,
starka, självständiga arbetande kvinnor som jag känner.
-Så vi ska göra några ringar, mina damer. -Jag kan inte tro det.
-Så roligt. -Jag menar, ja, jag är oerhört taggad.
Vi har förberett provringar, olika stilar.
Wow. Så vacker.
En kvinna som vet vad hon vill ha.
Ja, om du hade såna händer…
-Jag menar, verkligen. -Jag vet.
Jag har så små fingrar. Jag kan inte ha en stor ring.
Det här är rätt tjocklek.
Då börjar vi.
-En bit vax, juvelerarsåg. -Okej.
Fint att du har sånt förtroende för oss.
Ja, ja.
-Okej. -Håll vaxbiten så här.
Så där. Det här är så coolt.
-Håll den rakt, så här. -Så här?
Den första kvinnliga läkaren i USA, Elizabeth Blackwell,
öppnade sitt första sjukhus här med sin syster Emily.
Och det var det första sjukhuset som drevs av kvinnor,
betjänade kvinnor och utbildade kvinnor till läkare och sjuksköterskor.
Det var så kontroversiellt då.
-Eller hur? Blev de inte hotade… -Ja.
-…med all möjlig aggressivitet? -Jo.
Det var många män i området som misstrodde dem.
Och det var väldigt svårt för Elizabeth Blackwell
att bli en kvalificerad läkare.
Läkarlinjen hon gick antog henne ursprungligen som ett skämt,
men hon härdade ut och blev den första kvinnan i USA
som tog läkarexamen.
Sen vårdade hon och hennes syster Emily oräkneliga kvinnor och barn just här.
Så för att hylla systrarna Blackwell som…
Ingen av dem gifte sig. Dessa hårt arbetande kvinnor.
Därför gör vi vår högerhandsring.
Det här slitigt.
Vem tar sig igenom först?
-Mor eller dotter? -Gör inte en tävling av det.
Du är nästan igenom.
Det blir så coolt att bära den på mitt högra ringfinger.
Jag gillar den.
-Den är jättefin, så mjuk och rund. -Ja.
Fantastiskt.
-Den är jättefin. Jag gillar den. -Tack.
Det här kan nog vara mitt mest framgångsrika hantverk.
Så fantastiskt.
I vår bröllopsring,
har vi ingraverat ett fartyg där vi träffades
och en snigel för att jag tvekade och släpade fötterna efter mig.
Och han var tålmodig och stannade.
Det som förvånar mig mest är hur fantastiskt det har fungerat.
Jag vet inte vad jag skulle göra i den här världen utan dig.
Det skrämmer slag på mig.
Jag är änka.
Och det fina är att jag insåg att jag kunde förälska mig i nån annan
och ha plats i mitt hjärta för både min första man
och min nya partner.
Det var en oerhört fin insikt och upplevelse
så fort jag öppnade mig för den, att det kunde hända.
Det är svårt för många som inte förlorat en partner
att förstå hur vi som änkor kan gå vidare.
I KVÄLL BOWLAR VI
Inte illa!
CAMP WIDOW ÄR ETT PROGRAM DÄR ÄNKOR OCH ÄNKLINGAR KAN LÄKA
OCH BYGGA NYA VÄNSKAPER
Bra försök!
Hur gick du från chocken, sorgen,
till att besluta att det fanns nåt du kunde göra med din erfarenhet
som kunde hjälpa andra människor?
Jag startade Camp Widow
för att personer skulle ha lättare än jag att hitta andra i samma situation.
GRUNDARE
Jag var 35 och hade sex barn. Hur klarar man det här?
Så jag tänkte bara:
"Jag får väl fråga andra änkor?"
Och hur hittade du andra änkor?
Jag sökte planlöst och började säga:
"Känner du nån annan änka eller änkling?"
Och jag frågade dem bara:
"Vad gör man med deras skor? Hur länge bär man sin vigselring?
Sover du på din sida av sängen eller hans, eller i mitten?"
Till slut hade jag en bildat en gemenskap. Jag ville att andra skulle ha det.
Det enda jag kan tänka mig som är värre än att bli änka,
är att bli änka och vara ensam.
Vi får skratta. Vi får gråta. Vi får vara precis de vi är.
Vi behöver inte förklara nåt.
Om vi pratar och har kul,
och sen plötsligt börjar gråta, så är det okej.
Helt normalt.
Helt normalt. Inget konstigt.
Det är bara att köra på.
Alla har en känsla av att de har nåt att ge.
Så man kan ta emot, för man vet att man nån gång
också kommer att kunna ge.
Okej, Marquelle, mitt i prick!
Se där!
Jag blir ganska tävlingslysten i sporter.
Jag blir bara tävlingslysten
när jag känner att jag har skäl för det, men…
Vi måste slå hennes mammas lag.
Okej, Chelsea.
Du fixar det!
Rakt ner i rännan, mitt herrskap.
Ja!
-Vänta, är det mamma? -Jag tror…
Vad?
Det var ganska imponerande.
Okej, vi borde sluta nu medan vi är på topp.
Säg mig ditt namn.
-Sophia. Trevligt att träffas. -Trevligt att träffas, Sophia.
Sophia fick veta att hon var gravid efter att hennes man dog.
Jag var 31 då, och min man var 33.
Han dog helt oväntat av en hjärtinfarkt.
Jag hittade Michelles organisation.
Det är väldigt positivt när nån förstår av egen erfarenhet
hur det är att gå i ens skor.
Absolut. Hur gammalt är ditt barn nu?
-Hon är ett och ett halvt… -Jösses.
-…och frisk och glad och… -Bedårande.
Jag ränner runt efter henne.
Livet överraskar ibland.
Och när vi pratar om dristiga kvinnor,
menar vi nog hur anpassningsbar man är när livet inte går som planerat.
Ja. När livet utsätter en för prövningar.
Jag hade turen att delta i Camp Widow 2015.
Det var min första.
ÄNKA VID 39
Sju eller åtta månader efter Lynns bortgång. Tack och lov.
Jag har pratat med många äldre HBTQ-personer
som inte kan avslöja att de förlorat sin partner, sin person.
Det blir en dubbel sorg.
-När man lever sitt liv på ett visst sätt… -Ja.
…kan man inte bara ändra sig bara för att man nu omfattas av en lag.
Lynn och jag diskriminerades väldigt tidigt i vår relation,
så vi höll inte händer, förutom på kanske ett par platser.
Med äktenskapsjämställdhet, när en kvinna säger "min fru",
så tänker jag: "Är det okej att säga?"
Den rädslan finns kvar.
Det hände väldigt fort.
-Jag menar, det var en lång kamp… -Det var en lång resa och sen…
-Ja, och sen… -Ja.
-…hände så mycket så fort. -Ett snabbt förlopp, ja.
Jag kom ut just när Defense of Marriage Act genomfördes.
Och jag är en god, laglydig immigrantdotter som gick i katolsk skola.
Om lagstiftarna säger det här,
och mina föräldrar och alla andra läser det,
så måste det vara så det borde vara. Vet ni vad jag menar?
Under hela mitt liv, fram till nyligen,
jämfört med er,
ni visste, men ingen erkände det.
Men min dotter var mycket mer progressiv mycket tidigare,
och det gjorde stort intryck på mig.
Det var väldigt svårt för mig när jag deltog i kampanjen för mamma 2008,
och hon stödde registrerade partnerskap men inte äktenskap.
Jag fick ofta frågan: "Är du oenig med din mor?"
Och jag sa: "Ja, i vissa frågor." "Kan du prata om dem?"
Och jag sa nej,
för jag ville inte bli kanonmat som kunde utnyttjas mot henne.
Men jag kunde heller inte se mig själv i spegeln
och låtsas att vi inte hade oenigheter,
för vi hade några ganska djupgående oenigheter då.
Jag måste erkänna,
jag hade aldrig tänkt på äktenskap förrän jag var
i 20-årsåldern och mina vänner började gifta sig.
Det verkade bara så kränkande
att inte alla mina vänner kunde gifta sig.
Lagligt äktenskap. Jag förstår varför det är så viktigt.
När jag fick ringa samtal och säga:
"Jag är hennes partner, inte hennes syster, kusin eller mamma."
Att få vara den som var förpliktigad att göra det var en sån ära
och det var så bekräftande.
Jag tryckte på knappen för att kremera henne.
Det var en ära. Det var också förkrossande,
men för mig var det den ultimata partner…
Jag fullbordade "tills döden skiljer oss åt".
Och det här är bara en del av vår kärlekshistoria.
-Vilket fint sätt att beskriva det. -Eller hur?
Vi har fortfarande minnen tillsammans.
-Hon himlar med ögonen nu. -En del av din kärlekshistoria. Så fint.
Vi hade ett citat på vårt bröllopsprogram.
"Den enda kärlek man får behålla är den man ger bort."
Och man måste ge bort den för att verkligen uppskatta den
och uppleva den själv.
Och ibland när man älskar nån så måste man kämpa för dem.
Kämpa för att få sin kärlek erkänd.
Det finns så mycket mer utrymme nu i vår värld för rebellhjärtan.
Kampen för homoäktenskap… Jag vill fira det faktum
att jag och tiotals miljoner andra har gjort denna evolutionära resa.
Absolut.
När du träffar dessa par som har sökt din hjälp,
sökt din vägledning, förstärker de din tro på vad du har valt att göra?
När jag lär känna de här paren blir jag inte bara en del av deras historia,
utan en del av familjen.
Kära nådiga Gud,
vi tackar dig så mycket för händerna jag håller i.
Ruben och Ari är ett queerpar från utkanten av LA.
Det är en konservativ plats,
och de hade ingen familj som stöttade deras union.
De blev bokstavligen utsparkade.
De flyttade från soffa till soffa.
Så de sa:
"Kan du förrätta vår vigsel?"
Jag sa: "Definitivt."
De sa: "Ingen kommer att komma, så det blir bara vi tre."
Och jag sa: "Nej. Det här bröllopet är min gåva till er."
Så jag gick ut på nätet och sa:
"Jag söker en queerfotograf och en cool plats." Det är vad jag skrev.
Till slut blev hårklippningarna, bröllopsplaneraren, tårtan,
precis allt, donerade till det här paret.
Wow.
Ja!
Ja.
Hej, princesa. Är det sant?
Så vackert.
Ruben kommer att svimma.
Jag har alltid känt mig som Ruben.
Jag visste bara inte vad det var förrän i tonåren.
Jag träffade Ari som tjej, men hon accepterade mig med öppna armar.
Hon struntade i om jag var man, kvinna eller vad som helst,
hon älskar mig för den jag är.
Det känns som om jag svävar på moln.
De säger att en guldfisk bara blir så stor som sin omgivning.
Placerar man en guldfisk i en liten skål, så förblir den liten.
Vi lyckades kasta Ari och Ruben i ett enormt hav,
där de får möjlighet att växa.
"Queera församling, vi är samlade här i dag
för att bevittna vigseln mellan Ruben och Ariadna."
Samfundet samlades runt dem för att skapa ett drömbröllop
som de inte trodde de förtjänade.
-Allihop främlingar som blev familj. -Wow.
-Det var som en vald familj. -En vald familj. Jag älskar den termen.
Kom lite närmare.
Ari, vi har gått igenom mycket. Jag älskar dig igenom allt.
Genom våra bästa och sämsta stunder.
Jag vill vara vid din sida för evigt.
Ruben, livet är kaotiskt, men det blir ännu mer kaotiskt utan dig.
Du är min själsfrände. Vad mer kan jag säga?
Jag är redo att gifta mig med dig.
Så du vill att jag skyndar mig?
Genom mitt ämbete i delstaten Kalifornien,
förklarar jag er make och maka. Ni kan fullborda er union med en kyss.
Vi har träffat extraordinära kvinnor
på denna resa för att upptäcka rebellhjärtan.
Valet jag gör är kanske inte det val som du gör,
eller som Gloria, pastor Whittney eller Abby gör,
men vi behöver stödet från samhället såväl som inre själsstyrka,
för att fatta de beslut som är rätt för oss.
Var och en av kvinnorna för med sig sin kärlek in i världen.
De skapar mer kärlek för sig själva och sina familjer,
och måste ibland smärtsamt omgestalta vad kärlek kan betyda för dem
efter en fruktansvärd förlust.
Och ytterst ger det mig stort hopp
att det finns så mycket kärlek som vårdas,
skapas och delas.
Och jag glömmer aldrig, mamma.
Vi var på ett event där en talare sa:
"Jag har älskat och blivit älskad,
-och allt annat är bakgrundsmusik." -Absolut.
Jag minns det. Jag tänker på det jämt.
Jag med.
Du är Våg och jag är Jungfru. I teorin är vi inte ämnade för varandra.
Vi trotsar bokstavligen stjärnorna.
Jag kan inte förstå att jag får leva det här livet med dig.
-Varje dag. -Det är våra livs mirakel.
-Ja. -Även om det är hårt arbete
och man gör varandra galna
-och alla de där normala sakerna. Ja. -Totalt galna.
Det är en långsiktig union.
-Nu kan du kyssa mig. Mm. -Så…
Är vi klara? Wow, fint.
-Kan vi resa oss då? -Nej. Du ska stanna och jag ska hem.
Jag lämnar honom här.
Undertexter: Kristina Donnellan