-Så stille. -Ja.
Jeg har gået ture i skoven og brugt den som mit tilflugtssted.
Den var et fristed, hvor jeg kunne klare tankerne
og komme væk fra mit liv.
Jeg gjorde det også efter valget i 2016.
Dagen efter valget
mødte jeg en kvinde med hendes baby og hund.
Da hun så mig, begyndte hun at græde.
Vi talte lidt sammen og tog så en selfie, som hun postede.
EN MOR MØDTE HILLARY CLINTON I SKOVEN
Pludselig tog gåturen i skoven…
-Det meme tog over. -Du fik folk til at græde i skoven.
Ja, men det er ret gode omgivelser at græde i.
Jeg stødte på et koncept, som japanerne kalder skovbadning.
Ja, du fortalte mig om det.
-Ja. -Det er bare…
Det lød meget bekræftende.
Du sagde: "Jeg skovbader."
Jeg har visioner med folk, der kommer ud i skoven,
kigger op på træerne
og bare snurrer rundt.
-Visioner? -Ja!
Du har handlingen. Det er ikke kun en vision.
Det er det, du gør.
Omgivet af skønhed.
Bare nyd det hele.
Jeg går ikke bare tur i skoven. Jeg skovbader.
Vi kæmper!
Man skal have kampånd.
At tilbringe tid i naturen kan være transformerende.
Som yngre arbejdede Giselle Carrillo så hårdt for sin familie,
at det tog flere år, før hun indså, at der manglede noget.
Men da hun fandt havet, fandt hun sit formål.
Man kommer ind i et flow, hvor tiden bare står stille.
Intet andet betyder noget.
Et øjeblik, hvor man føler sig som ét med den her naturkraft.
Dengang jeg var lille,
kendte jeg ikke nogen, der surfede.
Jeg lærte at surfe, da jeg blev ældre,
og det, havet lærte mig, var at bruge det her.
Mit mod.
Hvis det er første gang, I surfer, håber jeg,
at I indser, hvor stærkt jeres hjerte er.
Fuldt af mod.
Lyder det godt?
Det er et lille hjørne på strande i Los Angeles.
Det er noget helt nyt.
Tag endelig noget brød.
Tak.
Mine forældre er immigranter fra Mexico.
STIFTER, LOS COURAGE CAMPS
De er mine forbilleder i alt, hvad jeg laver.
De ofrede så meget for at få os hertil.
Mine forældre var gode til…
Årh, mor.
…at skjule det for os.
Jeg vidste ikke, hvor fattige vi var, før jeg kom på universitet.
Jeg tænkte aldrig på Giselle, og hvad der gjorde hende glad.
Jeg var fokuseret på at overleve.
Jeg vidste, at vejen ud af fattigdom
var at klare sig godt i skolen.
Mine to søstre og jeg gik på universitetet.
Vi var de første piger i familien, der gjorde det.
-Godt gået, mor. -Ja.
Smid aldrig en tortilla i.
Læg den forsigtigt ned.
Ellers kan der gå ild i den, og så brænder den på.
Jeg voksede op i det østlige Los Angeles,
og min mor arbejdede på en fødevarefabrik.
Min far er mekaniker.
De arbejdede også om søndagen.
Vi holdt aldrig fri om søndagen og gjorde noget afslappende
som at tage på stranden.
Det tog flere år, før vi fik en parasol og liggestole.
Og da vi endelig købte dem,
var det dem fra nærbutikken
til kun fem dollars.
Så da vi tog på stranden,
følte vi stadig ikke, vi hørte til.
Så kan du tilføje bønner og majs efter din smag.
Da jeg var barn, gik der flere år, før jeg fik en badedragt.
Jeg kan kun huske, vi tog på stranden to gange.
Den ene gang
blev min søster væltet af en bølge,
og da min mor kan ikke svømme,
var det meget skræmmende for hende.
Jeg husker, hun sagde:
"Pas på havet. Hun er en traicionera."
På spansk betyder det: Pas på havet. Det vil forråde dig.
Det budskab trængte virkelig ind.
At hvis jeg går ud i havet, er det et farligt sted.
Hvornår besluttede du dig for, at du ville lære at surfe?
Min søster og jeg flyttede til Venice Beach.
Vi delte en toværelses lejlighed.
Vi tog så ud til Venice Beach.
Vi var derude med en instruktør i to timer.
Kolde og ilde til mode.
-Men spændte. -Beslutsomme.
Meget beslutsomme.
Jeg fangede nul bølger den dag.
Det tog mig et halvt år at fange den første.
Var du nervøs, da hun begyndte at surfe?
Ja, meget.
Ja.
Men jeg stoler på dem.
Det var en synlig, håndgribelig frygt,
som jeg ikke havde villet overvinde.
Havet har sin egen personlighed, som hun underviser en i.
Man lærer noget forskelligt af hende hver dag,
fordi hun viser en ny side af sig selv, og man reagerer på den.
Det var sådan, jeg fandt mit mod igen.
Ved at kaste mig ud i det, som jeg frygtede mest.
Ikke alle kan ikke gøre det, men vi bliver langsomt stærkere.
Se på dig. Du er allerede stærkere.
Jeg kan mærke det!
Jeg hjælper dig med at gå ud.
Klar?
Jeg var lærer førhen, og det var fem fantastiske år,
hvor jeg formede børnenes sind.
Jeg syntes, det ville være dejligt, hvis eleverne
en dag kunne komme og opleve det her.
Føle det, jeg føler.
Mærke havets kraft, og hvordan det har ændret mig.
Det var sådan, Los Courage Camps startede.
-Hvad hedder du? -Mia.
Mia. Dejligt at møde dig.
-Hvad hedder du? -Lea.
Lea. Dejligt at møde dig.
-Hvem har vi så her? -Dahlia.
Fantastisk. Dahlia. Hvor gammel er du?
-Fire. -Du er fire!
-Er det første gang, du surfer? -Ja.
Så dig og mig, okay?
Bliver du bedre end mig?
-Ja. -Det tror jeg også.
Må jeg få en high five mere? Super. Jeg er klar.
Løft hovedet og kig på stranden.
Og glid.
Og ned i knæ.
Ned i knæ. Som en professionel. Perfekt.
I dag skal I lære at...
Være modige.
Mit håb for Los Courage Camps og pigerne, der kommer her...
Op med hovedet.
...er, at de får mulighed for at se en rigtig stærk latina.
Du gjorde det! Hov.
Godt arbejde, Mia.
Det, du har gjort, er noget, mange andre kunne lære af.
At finde sin passion og bare følge den.
Ikke være bange.
Op med hovedet.
Det er min rolle at vise de piger, som jeg underviser i Los Courage Camps,
at de har en fantastisk mulighed
for at leve et spændende liv.
Surfing viser dig, hvad din krop kan,
og tilknytningen til vand. At du kan flyde med naturkraften.
Tak.
-Tak. -Farvel.
Dahlia, jeg skal bruge to.
Fantastisk!
Op igen.
Filmer vi?
PRIMATOLOG OG ANTROPOLOG
Der er mange modige kvinder, hvis forhold til naturen
jeg finder utroligt inspirerende.
De kæmper for en bedre fremtid for sig selv,
deres lokalsamfund, miljøet. For os allesammen.
Jane Goodall er en af mine personlige heltinder
grundet alt det arbejde, hun har udført i sit liv.
-Hej, dr. Goodall. -Goddag.
-Hej. -Det er så dejligt at møde dig.
Godt at møde dig.
Hvordan har du haft det?
Mere travlt end nogensinde før.
Kan I høre mig? Jane, Mya-Rose?
-Ja, vi kan høre dig. -Ja.
Mya-Rose Craig er en kommende Jane Goodall.
MILJØAKTIVIST
Men jeg mener, hun er meget mere end det.
Jeg har gjort alt det her, siden jeg var helt lille.
Hendes kærlighed til fugle og naturen
har gjort hende til en vedholdende miljøforkæmper.
Min generation har altid skulle tænke på klimaforandringerne.
Nu hvor vi er blevet ældre,
har vi indset, at de "voksne"
ikke løser det her,
så vi må selv gøre det.
Vi har te og whisky.
En lille tår. Det er det eneste, der hjælper på min stemme.
Ved du godt det?
-Jeg har prøvet… -Ikke prøvet.
Jeg har spurgt fire operasangere:
"Hvad gør du, når din stemme bliver overtræt?"
Whisky.
-Interessant. -Seriøst.
Jeg må prøve whiskyknebet.
Fortsæt.
Da jeg var lille, fik min bedstemor mig til at indånde varm whisky,
men med masser af honning i,
når jeg havde ondt i halsen.
Det hjælper ikke. Kun sådan her.
Jane, vil du fortælle
lidt om, hvorfor naturen altid har været så vigtig for dig?
Ikke kun i dit arbejde, men også for dig som person.
Jeg blev født som dyreelsker.
Da jeg var barn, eksisterede fjernsynet ikke.
Så jeg lærte af at være udendørs.
Lige her. Vi er i Bournemouth, hvor jeg voksede op.
Jeg gik rundt på klipperne over havet
med min hund Rusty.
Jeg elskede bare dyr. Det kan ikke forklares.
Jeg er født sådan.
Fordi vi ikke havde fjernsyn, læste jeg bøger.
Jeg var otte år, da jeg læste den første af Doctor Dolittle-bøgerne.
Og efter den, Tarzan.
Jeg bladrede i den her, inden du kom ind,
og den er så smuk.
Jeg kan se, hvor inspirerende det måtte være.
Ja.
Jeg drømte om at blive voksen, tage til Afrika og bo med de vilde dyr
og skrive bøger om dem.
For piger blev ikke videnskabsfolk dengang.
Folk grinede af mig og sagde, jeg skulle drømme om noget opnåeligt.
Men ikke min mor.
Hun sagde: "Hvis det virkelig er noget, du vil,
bliver du nødt til at arbejde hårdt
og udnytte dine muligheder,
og hvis du ikke giver op, finder du en løsning."
Ufattelig mange teenagere har skrevet eller sagt til mig:
"Tak. Fordi du gjorde det, kan jeg også."
Meget af miljøaktivismen og de kampagner, jeg har deltaget i,
er udsprunget, af alt det arbejde, du har udført.
Er der noget, du mener, vi kan tage ved lære af
fra de mange årtier, du har brugt på at observere chimpanser,
samt hjulpet med at beskytte dem på deres levesteder?
En af tingene…
…Da jeg blev sendt til Cambridge af Louis Leakey, min mentor,
tilbage i 1961,
havde jeg boet hos chimpanserne i et år.
Jeg vidste ikke så meget om dem dengang.
Jeg fik at vide, man ikke måtte give dem navne. De skulle have numre.
Det var mere videnskabeligt.
Man måtte ikke tale om deres personligheder, psyke
eller følelser.
De ting har kun mennesker.
Jeg havde lært af min hund, at det ikke passede.
At de her professorer trods al deres viden…
…Det skræmte mig, for jeg havde ikke gået på universitetet.
Nu har jeg en ph.d. i etologi,
som jeg dengang ikke vidste hvad var.
Gradvist, på grund af mine omhyggelige notater,
på grund af Hugos dokumentarfilm…
DYREFILMINSTRUKTØR
…som begyndte at blive vist,
lærte vi, at den største forskel
mellem os og vores nærmeste slægtninge,
som vi deler så meget adfærd med,
er vores intellekts eksplosive udvikling.
Men dyr er mere intelligente, end vi nogensinde har troet.
Mya-Rose.
Du er fuglekigger, ikke? Du voksede op i naturen?
Mine forældre er fuglekiggere.
Jeg var ni dage gammel, første gang de tog mig med ud at se på fugle.
Det har altid været noget, jeg har gjort og elsket.
-Kan du se næbbet? -Ja.
-Hvilken farve har det? -Stærk orange.
De er virkelig smukke og meget nemme at se.
De er overalt, uanset om du er i et landdistrikt
eller et byområde.
Du har brug for tålmodighed og godt syn.
Og enorm optimisme.
Hvad er det?
At man er meget håbefuld.
Det er nok rigtigt.
Jeg så den.
Jeg arbejder med at skabe forbindelse mellem børn og unge
og naturen og miljøet
ved at lave forskellige former for fugleobservation.
Jeg ville være en helt anden person,
hvis jeg ikke var vokset op med en kærlighed til fugle,
udendørslivet og naturen.
Naturen kan få stor indflydelse på os.
Og nogle gange kan en tilknytning til naturen være en livline.
Det her er fantastisk. Jeg føler mig ret stærk.
Silvia Vasquez-Lavado fandt naturen på et tidspunkt,
da hun havde meget brug for det.
Da hun opdagede en ny vej i livet, der ville føre hende
til de højeste bjerge på alle kontinenter.
Det er min syvende bjergtop.
Se lige det her.
-Det er flot. -Meget smukt.
Det er så smukt.
Wow.
Jeg er meget opsat på at få det her budskab ud.
BJERGBESTIGER
Jeg er bjergets budbringer, og jeg vil omvende en masse folk.
-Har du det på en t-shirt? -Det burde jeg have.
Ja, absolut.
-Jeg burde. -Jeg ville købe nogle.
Ja. Bjergets Budbringer.
-Bjergets Budbringer. -T-shirt, tak.
Det, vi skal,
er at lære, hvordan man firer sig ned ad et bjerg.
Hvis I ser på min rebbremse, er der små tænder her.
Det vil skabe friktion mod rebet, mens vi forsøger at gå nedad.
-Vi drejer den her. -Vi drejer den lille lås.
Og så tester I den ved at lægge pres på.
Så nu er den vores livline.
-Den her. -Den her?
Den her.
-Den vil forhindre os i… -Okay.
Den vil få os sikkert ned.
Så husk at tage… Åbn hånden.
Tag den nederste…
-…del af rebet. -Nåh, den nederste del.
Den del af rebet, og så knytter du hånden.
Så trækker jeg nedad. Hvis jeg prøver at gå nedad,
-knækker det. -Ja.
-Hvis jeg kan hænge fra en klippe… -Den er spændt.
…ved at holde den her del, sker der ikke noget.
Prøv bare at give slip og prøv at…
-Jeg kan mærke det nu. -I kan mærke lidt.
-Ja. -Jeg forstår.
Det er det vigtigste.
At vide, hvordan du stopper, hvis du falder.
Ja.
Som jeg siger til mine børn, sikkerhed først.
Sikkerhed først. Dit liv afhænger af det.
Fantastisk.
Det, jeg beundrer ved din personlige rejse,
er, hvordan du har brugt naturen til at helbrede dig.
Kan du fortælle om den proces?
Desværre har jeg ligesom hver tredje kvinde i verden
været udsat for seksuelt misbrug.
Og det traume, jeg fik
bagefter, fik mig til at stå i stampe.
-Og… -Da du var barn?
Det skete fra jeg var seks år, til jeg var ti.
Måden, jeg håndterede det på,
var at prøve at glemme det ved at drikke.
Så jeg var bogstaveligt talt ved at drikke mig selv ihjel.
Jeg gik helt ned med flaget og bad min mor om hjælp.
Hun bad mig komme til Peru
for at udføre en helbredende meditation med hende i naturen.
Da vi mediterer, er det første, der dukker op,
mig som lille pige, fra dengang jeg blev misbrugt.
Jeg står og ryster i et hjørne.
Og så mig som voksen, der omfavner den lille pige
og mærker den forbindelse, som jeg havde ignoreret.
Mens vi bliver knyttet til hinanden, hører jeg en rumlen.
Bjerge dukker op,
og den lille pige trækker mig mod bjergene.
-Du milde. -Var det, hvad du så og følte?
Det var det, jeg så og følte i det syn.
-Utroligt. -Ja.
Efter det syn tænker jeg: "Jeg kan forstå det på to måder.
Enten som en metafor for at gå på livets bjerge med min lille pige.
Eller jeg kan gøre det konkret og tage til et bjerg."
-Wow. -Og jeg…
Det forbandt mig med den enorme smerte i mit liv.
Det er kun passende, at jeg tager til det højeste bjerg i verden.
-Så jeg tog til foden af Everest. -Du startede på Everest.
Du tænker: "Jeg ser et bjerg. Jeg vil ikke starte ved et lille bjerg.
Jeg tager til det største bjerg i verden."
Den første dag kom vi til den lille by Namche Bazaar,
som er porten til Himalaya.
Det var der, mit liv ændrede sig for altid.
For første gang i mit liv
så jeg de her bjerge,
og de var præcis, som jeg havde forestillet mig dem.
Du er som en lillebitte myre,
der går blandt de her gigantiske gaver fra naturen.
Da du så de storslåede, enorme bjerge...
Jeg følte mig beskyttet
og havde en stærk følelse af at høre til.
Ikke et eneste menneske havde fået mig til at føle sådan.
Jeg husker, at jeg tænkte: "Jeg vil længere."
Det har været smukt at opleve, at naturen kan give dig den følelse.
Det har været en stærk, smuk dag.
Jeg føler, jeg er i himlen.
Du vidste at der var noget i dig, som fik dig til at tage dertil.
Ja.
-Den lille pige indeni dig… -Ja.
…fører dig afsted, og pludselig er du der,
og du oplever noget transcendent.
Jeg følte mig knyttet til mig selv igen.
Jeg fik en stærk besked:
"Silvia, det her er din rejse. Du skal blive her."
Jeg var taknemmelig overfor Everest.
Jeg sagde: "En dag kommer jeg tilbage og takker dig.
Jeg vil prøve at klatre op til toppen."
Så det var starten på hele denne rejse.
Du forpligtede dig overfor dig selv og bjerget.
Overfor bjerget. Og det er syret.
Mount Everest er det vestlige navn,
men det lokale navn på tibetansk er Chomolungma,
som betyder "Verdens mor".
Det er så perfekt.
Så jeg stod der og afgav et løfte,
et inderligt løfte, til verdens mor.
-Åh, gud, Silvia. -Og det var så…
…magien, der virkelig fik mig på den her rejse.
-Vidunderligt. -Fantastisk.
-Vi skal ned til bunden. -Okay.
Jeg gør dig klar, og så går jeg først.
Okay.
Jeg har bestemt tænkt "Åh!" og "Det her er fantastisk."
Men aldrig oplevet det, du oplevede ved Everest.
Den ærefrygt og mening og formål.
Jeg har ikke oplevet det endnu.
-Prøv at læne dig tilbage. -Ja.
Her er der lidt vand.
Du godeste.
Nu gør du dig klar til at begynde.
-Jeg giver dig en smule reb. -Ja.
-Okay. -Du er klar.
Stå bredt. Spred dine ben.
-Sådan der. Godt. -Okay.
-Læn dig tilbage. -Ja, men…
Jeg har dig.
-Ned med begge hænder. -Men jeg er ikke…
…ret god til at få fat i rebet.
-Sætter det sig fast? -Ja, hele tiden.
Det her er så godt. Her presser vandet.
Hvis du skal ned, så skal du ned.
-Er vi klar? -Jep.
Du kan godt.
Du lader mig ikke dø.
Det er det, jeg tænker lige nu.
-Jeg dør ikke. -Nej. Små skridt.
Små skridt.
Vi har dig her.
Sådan. Perfekt.
Min mission er at tage så mange mennesker hertil, som jeg kan…
…og jeg tror, at når du oplever fordelene,
vil det gøre dig mere opmærksom på den rolle, du spiller
for miljøet.
-Du gjorde det. -Mange tak.
Du arbejdede virkelig hårdt.
Du skal med til basecamp en dag.
-Bestemt. -Det er en aftale. En dag.
-Du gjorde det godt. -Mange tak.
Min datter bliver virkelig imponeret over mig.
Alle chimpanser har deres egen velkomstlyd.
Det kaldes et gisp-hyl.
Det er en afstandshilsen. Så det er ikke til dig.
Det er til dig. Fordi du er langt væk.
-Okay. -Og det er…
Til dig ville jeg lave en tæt på-hilsen.
Kan I lide hinanden, ender det som regel med et kram.
De ville blive bekymrede, hvis de skulle bumpe albuer under COVID-epidemierne.
Men det sørgelige er, at klima- forandringerne, tabet af biodiversitet
og pandemien er opstået
på grund af vores manglende respekt for naturen og dyrene.
Det er vores skyld. Vi har gjort det.
Nogle gange er det svært at forstå
hvor stor skade vi har gjort planeten
på så kort tid.
Jeg kan godt, for jeg har set det.
Men det er dog positivt at se, hvor mange unge,
deriblandt dig, der engagerer sig og prøver at hjælpe med at beskytte naturen.
Jeg har altid følt mig meget alene
i at være en ung, der bekymrede sig om miljøspørgsmål.
Men pludselig
var der hundredtusinder af unge på min alder, der gik på gaden
og protesterede.
Da følte jeg, at noget havde ændret sig.
Og at det ville ændre alt.
Mange unge får at vide, at deres holdning er ligegyldig.
HANDLING NU!
Unge mennesker har været utrolig indflydelsesrige…
RED VORES KLIMA!
…med hensyn til klimaforandringssamtalen,
klimabevægelsen
og bevidstgørelsen.
Ved du hvad? Måske er der håb for fremtiden,
hvis vi har mange mennesker som dem rundt om i verden,
der kæmper for at beskytte planeten.
-Vi kæmper! -Vi kæmper!
-For vores bjerge! -For vores bjerge!
De mest højlydte og vigtigste stemmer
i den her kamp er folk fra oprindelige samfund.
KLIMADEMONSTRATION
Dem, der har størst tilknytning til naturen, er de mest sårbare
overfor klimaforandringernes hærgen.
For mig, som er fra et oprindeligt folk,
er det vigtigt at komme ud i naturen og genoprette tilknytningen.
Uden den ville det ikke være muligt for mig at være her.
Jeg er en del af denne jord. Jeg er ét med naturen.
Quannah Chasinghorse og hendes mor, Jody Potts,
arbejder hårdt for Arctic Wildlife Refuge.
Quannah brugte sit arbejde
som model til at få folk med i hendes aktivisme.
De er begge to meget stærke kvinder.
-Modige. -De beskytter ikke kun naturen,
men de er modige og ude i frontlinjen.
IKKE FLERE STJÅLNE SØSTRE
Det er en god gryderet.
Tak.
Wow, den smager fantastisk.
Det er elgsuppe, som er en fast del af vores kost i Alaska.
MODEL OG JORDBESKYTTER
Det er bare elgkød, salt, løg…
JORDBESKYTTER
…grøntsager og lidt ris. Det er vigtigt for os.
Det passer.
-Det er lækkert. -Tak.
Havde du elgkødet med?
-Ja. -Fantastisk!
-Hele vejen fra Alaska? -Ja.
-Hvor fedt. -Ja.
Quannah, du er lige flyttet til LA.
At flytte hertil fra Alaska har været
lidt af et kulturchok.
Forståeligt.
Har du fundet måder at være i naturen på?
Er der steder, hvor du føler dig mere tilknyttet til jorden,
selvom det ser ud og føles anderledes, end hvad du er vant til i Alaska?
Jeg er ikke helt væk fra byen,
men det er nok til at jeg kan trække vejret.
At kunne finde balance
uden for mine forfædres hjem er virkelig vigtigt.
Jeg vil gerne spørge dig om tatoveringerne, fordi
alle kender til den slags nu, men dine har en betydning.
Hos vores folk, Gwich'in, får kvinder hagetatoveringer
som et overgangsritual.
Den tid bruger de til at lære om kvindelivet,
og de får deres første hagetatovering.
-Så den første er én linje? -Ja.
Jeg har læst, at din mor gav dig din første tatovering.
Min mor er traditionel tatovør for vores stamme.
For mig er det en ære på grund af min situation.
Jeg er ikke kun en af de første indfødte modeller på mit niveau,
men jeg er også den første indfødte model, der har ansigtstatoveringer.
Jeg er også den første pige i min stamme, der får en traditionel tatovering
i mere end 100 år i den alder.
Hvor jeg er fra, er fuldstændig misforstået.
Der er mange fordomme,
og mange mennesker spørger: "Bor I stadig i igloer?"
Nej, vi bor ikke i igloer.
Mens du har været model, hvilke reaktioner har du oplevet?
For det må være...
Du har ikke kun din egen store karriere,
men du er en repræsentant.
Uanset hvor jeg er,
prøver jeg altid at have mit folk med.
Så når jeg får chancen for at fortælle,
hvorfor jeg er model,
tænker jeg:
"Hjælper det overhovedet mit folk?" "Hvad laver jeg?"
Forstår du, hvad jeg mener?
Så tænker jeg på alle de indfødte piger, der føler sig set.
Jeg kigger på de beskeder, som jeg får fra dem
og indfødte kvinder. De skriver:
"Min datter føler sig smuk på grund af dig.
Hun ser en indfødt kvinde i et blad.
Og hun føler sig stærkere."
Med Quannahs synlighedsniveau
er det, at hun er på forsiderne, en stor erklæring om, at
vi stadig er her.
"Vi holdt ud, og vi er her stadig."
Jody, både du og Quannah er blevet så kendte
for jeres aktivisme omkring klimaet, og at beskytte jorden
og vandet og luften. Vil du fortælle, hvordan det startede?
Hvordan du blev leder af den indsats?
Jeg tror…
…jeg bare var så heldig at være vokset op så tæt på jorden.
Når vi er udenfor, er vi ikke bare ude. Vi observerer ting.
I mit liv… Især i de sidste 12 år
har jeg set en drastisk forandring af jorden.
Så vi…
Som et indfødt folk står vi overfor en krise,
fordi det ændrer på, hvordan vi lever de steder.
Sådan er det for mange af os.
Det, der er sket, er,
at vi mærker følgerne af klimaforandringerne,
og vi taler om det.
Jeg tog til DC, og jeg lobbyede på vegne af vores hellige jord
og på mit folks vegne, og det blev vedtaget i Repræsentanternes Hus.
Jeg kan huske, at jeg følte, den sejr kunne føre til noget.
At vi måske kan beskytte vores jord.
Det fik mig til at gå længere og videre.
Jeg ville gøre mere, og jo mere jeg gjorde, des mere...
…fandt jeg min skønhed og min kraft gennem min stemme.
Det er vigtigt for mig at stå frem på den rigtige måde...
På den bedste måde, jeg kan.
Jeg skal forblive mig selv overalt,
og folk skal acceptere den, jeg er.
Du taler så meget om de yngre mennesker,
som du inspirerer, og at du håber, de vil få det lettere.
Hvad betyder det for dig at give de ældste mere synlighed?
Det betyder alt.
Hver gang jeg besøger et oprindeligt samfund
og taler med en af de ældste, får det mig til at græde.
De har været igennem så meget.
Folkedrab, kostskoler…
Det er bevægende.
Og jeg er her stadig.
Ja.
Jeg kan acceptere mig selv
som en indfødt person, og det kunne de ikke.
-Helt enig. -Det kunne de ikke.
De var bange for at være sig selv. Og at jeg kan
udtrykke det på verdensscenen, i et blad…
Ja.
Det betyder alt.
Her er dejligt.
Når jeg er steder som det her,
især nye steder og ude på deres jord,
tænker jeg altid på forfædrene, og hvem de oprindelige folk var her.
Mit liv har ikke været let.
Det har været nemmere end mine bedsteforældres, men stadig ikke perfekt.
Den mest beroligende kraft i mit liv, som jeg har forsøgt at indgyde
vores børn med, er vores traditionelle værdier, vores kultur
og tilknytningen til jorden, som er det, der altid vil give os styrke.
Vi har brug for naturen for udvikle os på en sund måde.
Vi har brug for naturen… Har du hørt om skovbadning?
-Ja. -Ja.
Lægerne ordinerer det nu.
Fordi det er godt for vores psykiske og fysiske sundhed
at tilbringe tid i naturen.
Så hvis du er midt i en by, så lad os bringe naturen derind.
Jeg var i New York under 9/11.
Det var meget skræmmende.
Der blev helt stille i byen,
og alt, hvad du hørte, var ikke brølet fra storbytrafikken,
men politi- og ambulancesirener.
Jeg har så mange historier. Men der var en ung kvinde.
Hun så en container køre forbi, og ud af den stak et træ.
Hun fik nogen overtalt til at tage træet ud af skraldespanden.
Det kom til en botanisk have. Det krævede meget arbejde og kærlighed,
men det begyndte at vokse.
Til sidst blev det flyttet tilbage til, hvor det står nu.
MINDESMÆRKE FOR 9/11
En af mine grunde til håb er naturens modstandskraft.
På den internationale fredsdag, da jeg var i New York,
tog vi til Survivor Tree.
Jeg kiggede op, og oppe mellem grenene var der en lille fuglerede.
Ringen var sluttet.
Det her træ havde overlevet, og nu hjalp det vores fugle
med at bringe nyt liv til verden.
Er det ikke en dejlig historie?
Jo.
Mere end en dejlig historie. En rigtig vigtig en.
For mig er håb ikke at se på verden gennem lyserøde briller.
Det er handling.
Så lige nu er vi i en meget mørk tunnel.
Og det er en meget mørk verden, hvis du ser dig omkring.
I den fjerneste ende af den mørke tunnel er et lille lysglimt.
Men vi skal arbejde hårdt og smøge ærmerne op.
Kravle op og ned, arbejde os forbi alle forhindringerne mellem os
og det lille lys, og så når vi derhen.
Så det handler om at have en vision,
at være beslutsom og ikke give op.
Vi er nødt til at finde den kampånd.
Hvis vi kan få folk til at handle og involvere sig
og at handle i stedet for at tænke,
så fjerner det apatien,
-og det giver også folk håb. -Ja.
Hver enkelt person, der lever på planeten i dag, betyder noget.
Alle har en rolle at spille,
selvom de endnu ikke ved, hvad den er.
Det vigtigste er,
at alle påvirker planeten hver eneste dag.
Når vi først bliver opmærksomme og oplyste, kan vi vælge,
hvilken forskel vi vil gøre.
Enig.
Mange tak til jer begge.
Sådan.
Tak, allesammen. Tak, Jane.
-Tak. -Tak, Chelsea.
Tak.
Jeg har min kaffe. Skål. Min kaffe.
Du ser så sjov ud. Skål.
Jeg er gammel nok til at drikke whisky.
En af de helt store udviklinger
indenfor de sidste 10-20 år,
er, at flere kvinder har fået lederstillinger
og prøver at bekæmpe klimaforandringer og genoprette miljøet.
Prøver at få os tilbage til naturen.
Som Jane Goodall har sagt... Håb… Det er en overlevelsesevne.
Det er en strategi, der får tingene gjort.
Vi har alle den ukuelige ånd.
Men folk ved det ikke.
De lader den ikke vokse. De lader den ikke flyve.
De er bange eller nervøse, eller de er knækkede.
Så vi er nødt til at befri den ukuelige ånd
for at gøre det her til en bedre verden for alt levende.
Tekster af: Henriette S-Hansen