Nii vaikne. - Ma tean.
Ma olen metsas jalutamas käinud… Vahel oli see pelgupaik.
See oli varjupaik, kus ma sain mõtteid klaarida,
eemalduda korraks, noh, oma elust.
Ja muidugi tegin ma seda pärast 2016. aasta valimisi,
kui… See oli vist päev pärast valimisi,
kui ma kohtusin noore naisega, kellel oli laps seljas ja koer kaasas.
Mind nähes hakkas ta nutma.
Ajasime juttu, ta tegi pildi ja postitas selle.
EMA KOHTUS METSAS HILLARY CLINTONIGA SEE RÕÕMUSTAS PALJUSID
Ja ühtäkki hakkas levima meem
minust metsas jalutamas. - Panid inimese metsas nutma.
Jah, aga see oli nutmiseks päris hea keskkond.
Tead, ma kuulsin, et Jaapani kultuuris on selline asi nagu metsasuplus.
Jah, mäletan, et sa rääkisid sellest.
Jah. - Sa lihtsalt…
Said oma teguviisile kinnitust. „Ma tegelen ju metsasuplusega.“
Jah. Ma kujutan ette, kuidas inimesed metsa lähevad
ja puulatvu vaatavad
ning lihtsalt keerutavad.
Kujutad ette? - Jah!
Sa teed seda, pole vaja ettegi kujutada.
Sa ise teed seda.
Ilu on ümberringi.
Ja sa lihtsalt… Lihtsalt naudi seda!
Ma pelgalt ei jaluta, vaid tegelen metsasuplusega.
Me tõuseme!
Peame leidma endas võitlusvaimu.
NAISED KUI LOODUSJÕUD
Looduses viibimine võib meid täielikult muuta.
Lapsepõlves keskendus Giselle Carrillo oma perekonna aitamisele
ja ei mõistnud aastaid, et miski oli puudu.
Kuid kui ta avastas ookeani, leidis ta oma elu eesmärgi.
See on hetk, mil sa lihtsalt kulged ja aeg peatub.
Miski muu ei loe.
Tunned lihtsalt mingit sidet. Sa oled selle loodusjõuga üks.
Kui ma teiesugune väike tüdruk olin,
ei tundnud ma ühtegi surfarit.
Õppisin surfama vanemas eas
ja ookean õpetas mind ammutama jõudu siit.
Oma julgusest.
Ja kui te täna esimest korda surfate, loodan,
et te mõistate, kui tugev teie süda on.
Tulvil julgust.
Kas kõlab hästi?
See siin on üks Los Angelese rannasopp.
See on võrratu avastus.
Ja kui te saia soovite…
Tore.
Jah. Mu vanemad kolisid siia Mehhikost.
LOS COURAGE'I LAAGRI ASUTAJA
Ja nad inspireerivad mind kõiges.
Nad ohverdasid palju, et meid siia tuua.
Ja mu vanemad tegid fantastilist tööd…
Ema.
Nad oskasid seda suurepäraselt meie eest varjata, mingis mõttes.
Ma ei teadnud enne ülikooli, kui vaene ma olin.
Ja ma ei keskendunud iial Giselle'ile. Sellele, mis mu õnnelikuks teeb.
Sest ma tegelesin ellujäämisega.
Teadsin, et selleks, et mitte elada palgapäevast palgapäevani,
pidin ma hästi õppima.
Ning mina ja mu kaks õde, me kõik käisime ülikoolis.
Esimeste tüdrukutena oma suguvõsas.
Tubli, ema. Tubli. - Jah.
Ära viska iial tortiljat sisse.
Aseta see siia ettevaatlikult.
Muidu võib leek lahvatada ja sind kõrvetada.
Kasvasin Los Angelese idaosas
ja mu ema töötas terve elu toidutehases.
Mu isa on mehaanik.
Ja pühapäeviti tehti tööd.
Me ei olnud ühtegi pühapäeva lihtsalt puhanud,
näiteks päev läbi rannas istunud.
Meil läks aastaid, enne kui saime päikesevarju ja rannatoolid.
Ja needki ostsime kohalikust nurgapoest
viie dollari eest.
Nii et isegi randa minnes… Jah, olime kohal,
aga ei tundnud, et oleme teiste moodi.
Siis võid lisada oad ja oma maitse järgi maisi.
Kui ma väike tüdruk olin, ei olnud mul aastaid oma trikoodki.
Mäletan vist kahte korda, kui vanemad mu randa viisid.
Ja ühel korral
juhtus mu õel väike õnnetus, ta jäi laine alla.
Ja mu ema ei oska ujuda. See oli üks tema hirmsamaid kogemusi.
Mäletan ema ütlemas:
„Ole ookeaniga ettevaatlik. Ta on traicionera.“
See tähendab hispaania keeles: „Ole ookeaniga ettevaatlik, ta reedab su.“
Ja see sõnum jäi mulle meelde.
Et kui ma ookeanisse lähen, on see ohtlik paik.
Kuidas sa otsustasid surfama õppida?
Kolisime õega Venice'i randa.
Jagasime ühe magamistoaga korterit.
Ja me läksime Venice'i randa,
veetsime seal koos treeneriga kaks tundi. Meil oli külm, olime kergelt masendunud,
kuid elevil. - Otsusekindlad.
Oo jaa, siht oli silme ees.
Püüdsin null lainet.
Esimese laine võtsin ma alles kuue kuu pärast.
Kas te pabistasite, kui ta surfama hakkas?
Väga.
Jah.
Aga ma usun neisse.
See oli tohutu, nähtav ja käegakatsutav hirm,
mida ma ei olnud valmis ületama.
Ookeanil on oma iseloom, nii ta meid õpetabki.
Sest ta õpetab sulle iga päev midagi uut.
Näitab endast aina uusi külgi, õpid talle reageerima.
Ütleksin, et nii ma taas oma julguse leidsingi.
Sukeldudes sellesse, mida ma kõige rohkem kartsin.
Paljud inimesed ei suuda seda teha, aga saame tasapisi tugevamaks.
Nii et kui sa… Näe, oledki juba tugevam. Ma tunnen seda.
Olgu, aitan sul vette minna.
Oled valmis?
Ma olin varem õpetaja ja veetsin viis võrratut aastat
väikseid lapsi vormides.
Mäletan, et mõtlesin: „Kas ei oleks ilus, kui mu õpilased
saaksid ühel päeval tulla ja seda kogeda? Tunda seda, mida tunnen mina.
Tunda ookeani jõudu ja seda, kuidas see on mind muutnud.“
Ja nii Los Courage'i laagrid alguse saidki.
Mis su nimi on? - Mia.
Mia. Meeldiv tutvuda.
Ja sinu nimi? - Lea.
Lea. Väga meeldiv, Lea.
Ja kes on see väikseke? - Dahlia.
Jessas, Dahlia. Äge! Dahlia, kui vana sa oled?
Neljane. - Nelja-aastane!
Surfad esimest korda? - Jah.
Jessas… Sina ja mina. Eks? Arvad, et saad minust paremaks?
Jah. - Arvan sama.
Kas lööd veel patsi? Äge! Olgu, olen valmis.
Pea püsti, vaatame ranna poole.
Ja libistame.
Ja jääme madalale.
Näidake madalat asendit. Nagu profid. Ideaalne.
Täna õpite te…
Olema julged!
Los Courage'i laagrite ja siin käivate tüdrukute puhul loodan…
Pea püsti.
…et neil on võimalus näha tõeliselt tugevat latiinost naist.
Hakkama said!
Tubli, Mia! Hästi.
Sinu elu on olnud teekond, millest paljud teised õppida saaksid.
No tead, leia oma kirg ja järgne sellele.
Ja ole kartmatu.
Pea püsti.
Minu töö on näidata neile väikestele tüdrukutele, keda ma oma laagrites õpetan,
et neil on võrratu võimalus
elada elu, mis neile kananaha ihule toob.
Surfamine näitab, mida su keha teha suudab.
Side sinu ja vee vahel ning see, kuidas sa koos loodusjõuga kulged…
Aitäh.
- Head aega!
Dahlia, anna kohe kaks.
Võimas!
Ja püsti.
BOURNEMOUTH INGLISMAA
Kas me lindistame?
PRIMATOLOOG JA ANTROPOLOOG
On palju südikaid naisi, kelle suhe loodusega
mind tohutult inspireerib.
Nad võitlevad, et tulevik oleks parem neile,
nende kogukondadele, keskkonnale, tegelikult meile kõigile.
Jane Goodall on üks minu suurimaid eeskujusid.
Tohutu tööga, mida ta elu jooksul teinud on.
Tere. Dr Goodall. - Tere.
Tere. - Nii tore teiega isiklikult kohtuda.
Sinuga samuti. Jah.
Kuidas teil läinud on?
Mul pole elus nii kiire olnud.
Kas te kuulete mind? Jane, Mya-Rose?
Jah, kuuleme. - Jah.
Mya-Rose Craigi võib nimetada tulevaseks Jane Goodalliks.
KESKKONNAAKTIVIST
Aga ma arvan, et ta on veel palju enamat.
Ma olen sellega tegelenud väga varasest noorusest alates.
Tänu tema looduse- ja linnuarmastusele ning sihikindlusele
on temast saanud tulihingeline keskkonnakaitsja.
Minu põlvkond on alati pidanud mõtlema kliimamuutustele.
Ajapikku tabas meid lainena teadmine,
et „täiskasvanud“ nähtavasti asja ei lahenda,
nii et peame seda ise tegema.
Meil on teed ja viskit.
Vaid väike lonksuke. Ainus asi, mis mu hääle korda teeb.
Kas sa teadsid seda? Olen proovinud… - Mina pole.
Ma olen küsinud neljalt ooperilauljalt,
ükshaaval, mida nad teevad, kui nende hääl väsinud on.
Viskit joovad.
Huvitav. - Päriselt.
Pean viskinõksu proovima.
Ole hea.
Lapsepõlves lasi vanaema mul kuuma viskiauru sisse hingata,
koos korraliku portsu meega,
kui mul kurk valutas.
Ei aita. Ma lihtsalt… Niimoodi.
Jane, äkki räägid,
miks loodus sulle alati nii oluline olnud on?
Mitte vaid töö pärast, vaid ka sulle kui inimesele.
Olin juba sündides loomaarmastaja.
Minu lapsepõlves telerit ei olnud.
Niisiis omandasin tarkusi õues liikudes.
Siinsamas Bournemouthis, kus ma üles kasvasin.
Uitasin ringi mere kohal kõrguvatel kaljudel,
koos oma koera Rustyga.
Ma lihtsalt armastasin loomi. Sellel ei olegi põhjust.
Ma sündisin sellisena.
Ja kuna telerit ei olnud, lugesin ma raamatuid.
Olin kaheksane, kui esimest „Doktor Dolittle'i“ raamatut lugesin.
Ja seejärel „Tarzanit“.
Jah, lehitsesin seda, enne kui te tulite.
See on imeilus.
Saan aru, miks see… Ma ei teagi. Miks see fantaasia tööle paneb.
Jah.
Hakkasin unistama sellest, kuidas ma Aafrikas metsikute loomade keskel elan
ja neist raamatuid kirjutan. Sest tol ajal tüdrukud teadlased ei olnud.
Mind naerdi välja. Unistagu ma millestki, mida on võimalik saavutada.
Aga mu ema ei naernud.
Ta ütles: „Kui sa seda tõesti teha tahad,
pead kõvasti vaeva nägema,
iga võimaluse ära kasutama.
Ja kui sa alla ei anna, leiad ehk lahenduse.“
Ja ma ei teagi, kui paljud teismelised on mulle kirjutanud või öelnud:
„Aitäh. Kuna sina seda tegid, saan ka mina sellega hakkama.“
Suur osa mu keskkonnaaktivismist ja aktsioonidest üldisemalt
on põhinenud teie tööl.
Kas me peaksime sinu arvates midagi õppima
kõigist neist aastakümnetest, mil sa oled šimpanseid jälginud
ning üritanud kaitsta loomi nende elupaikades?
Noh, ma arvan… Teate, üks asi…
Kui mu mentor Louis Leakey mu Cambridge'i saatis,
1961. aastal,
olin umbes aasta šimpansite keskel veetnud.
Sel ajal teadsin ma neist tegelikult üsna vähe.
Aga mulle öeldi, et šimpansitele ei tohiks nimesid panna. Peaksin kasutama numbreid.
Nagu teadlased teevad.
Ja ei tohi rääkida nende iseloomudest, nende mõistusest
ega emotsioonidest.
Need on olemas vaid inimestel.
Noh, olin oma koeralt õppinud, et see ei olnud tõsi.
Ent kõik need haritud professorid…
Ja see oli väga hirmutav. Ma ei olnud ülikoolis käinud.
Nüüd pidin ühtäkki etoloogias doktorikraadi taotlema.
Ma ei teadnud, mis etoloogia ongi.
Aga järk-järgult, tänu mu üksikasjalikele märkmetele
ja Hugo dokumentaalfilmidele…
LOODUSFILMIDE AUTOR
…mida levitama hakati,
oleme me minu arvates õppinud, et suurim erinevus
meie ja meie lähimate sugulaste vahel,
kellega meil on nii palju ühiseid käitumismustreid,
on meie mõistuse tohutult kiire areng.
Aga loomad on palju, palju targemad, kui me varem arvasime.
Mya-Rose.
Sina olid vist linnuvaatleja. Eks? Nagu, sa kasvasid looduses?
Mu vanemad on linnuvaatlejad,
nii et olin üheksa päeva vanune, kui nad mu esimest korda kaasa võtsid.
Ma olen sellega alati tegelenud ja seda armastanud.
Kas sa näed tema nokka? - Jah.
Mis värvi see on? - Erkoranž.
Nad on väga ilusad, neid on lihtne märgata.
Ja nad on kõikjal, viibid sa siis parasjagu maal
või linnakeskkonnas.
Vaja on kannatlikkust ja head nägemist.
Ja jaburat optimismi.
Mis see on?
Hästi palju lootust.
Ilmselt on see tõsi.
Ma nägin teda!
Ma teen palju tööd, et viia lapsed ja teismelised kokku
looduse ja keskkonnaga,
korraldades erinevaid linnuvaatlusüritusi.
Oleksin ilmselt täiesti teistsugune inimene,
kui ma ei oleks kasvanud, armastades linde,
õues viibimist ja loodust.
Loodus võib meile tohutut mõju avaldada.
Ja vahel võib side loodusega päästa meie elu.
Mul on väga tore, tunnen ennast üsna tugevana.
Silvia Vasquez-Lavado avastas looduse ajal,
mil ta seda väga vajas.
Ta leidis elus uue raja, mis viis ta
iga kontinendi kõrgeimatesse tippudesse.
See on mu seitsmes mägi.
CATSKILLI MÄED NEW YORK
Oh sa. Vaadake seda.
See on võimas. - Imeilus.
Imeilus.
Oh sa.
Tunnen, et olen praegu täielikult pühendunud selle sõnumi levitamisele.
MÄGIRONIJA
Olen mägede saadik, tahan inimesi mäeusku pöörata.
On sul sellise kirjaga T-särk? - Võiks olla.
Võiks jah.
Jah. - Ma ostaksin.
Jah. Mägede saadik.
Mägede saadik. - Palun T-särke.
No nii. Õpime, kuidas mäest alla laskuda.
Kui sa mu laskumisvahendit vaatad, näed siin tillukesi hambaid.
See tekitab köiel hõõrdumist, kui me alla laskuda üritame.
Pööran seda. - Pöörad väikest lukku.
Katseta seda köit pingule tõmmates.
Meie elu sõltub nüüd sellest köiest.
Ainult sellest. - Ainult?
Ainult sellest.
See ei lase meil… - Selge.
See aitab meid turvaliselt alla.
Olgu. Kõigepealt võta… Ava peopesa
ja haara alumisest…
Köie alumisest osast. - Alt?
Just nii. Hoiad siit kinni,
tõmban alla. Kui ma allapoole minna üritan,
pidurdab see mind. - Jah.
Kui ma kalju küljes ripun… - Pinge all, ema.
…aga see osa on alles, ei juhtu minuga midagi.
Üritage lahti lasta ja lihtsalt…
Tunnen seda nüüd. - Natuke on tunda.
Jah. - Selge.
See on tähtsaim osa, ema.
Kuidas kukkudes pidurdada.
Nii see on.
Jah. Nagu ma lastele ütlen: turvalisus ennekõike.
Turvalisus ennekõike. Su elu sõltub sellest.
Võrratu.
Sinu isikliku teekonna juures imetlen ma kõige rohkem seda,
kuidas sa oled kasutanud loodust paranemiseks.
Kas sa räägiksid sellest protsessist?
Kahjuks on nii, et nagu juhtub iga kolmanda naisega üle kogu maailma,
olen ka mina seksuaalvägivalla ohver.
Ja trauma, mille tekitas see läbielamine,
see periood, pani mu elu seisma.
Ja… - Sa olid siis laps?
Laps jah. Kuuendast eluaastast kümnendani.
Ja selle mälestuse allasurumiseks hakkasin ma kahjuks jooma.
Ma oleksin ennast tõepoolest surnuks joonud.
Niisiis käisin ma oma elus täielikult põhja ja palusin emalt abi.
Ja ta kutsus mu Peruusse,
koos temaga loodusesse võimsale tervenemismeditatsioonile.
Ja meditatsiooni käigus kangastus mulle esimese asjana
mälupilt minust väikse tüdrukuna ahistamise ajal.
Nurga peal värisemas.
Ja siis nägin iseennast täiskasvanuna seda väikest tüdrukut embamas.
Tundsin seda sidet, mida ma ignoreerinud olin.
Ja seda sidet tundes kuulsin ma mürinat.
Kuidagi ilmusid mu ette mäed
ja väike tüdruk hakkas mind nende poole tirima.
Jessas. - Nii et sa nägid ja tundsid seda?
Ma nägin ja tundsin seda, seda nägemust.
Hämmastav. - Hämmastav jah.
Ja pärast seda nägemust mõistsin: „Hästi. Saan võtta asja kahel viisil.
Võin võtta seda metafoorina elumägedes kõndimisest oma väikese mina seltsis.
Või siis väga konkreetselt ja mägedesse minna.“
Oh sa. - Ja ma mõtlesin…
See ühendas mind elus kogetud tohutu valuga.
Seega on sobilik minna maailma kõrgeimale mäele.
Läksin Everesti jalamile. - Alustasid Everestist.
„Ma nägin mäge. Aga ma ei alusta mingist väiksest mäest,
suundun otse maailma kõrgeimasse tippu.“
Esimesel päeval jõudsime Namche Bazaari väikelinna,
Himaalaja mägede väravasse.
Ja sellel hetkel muutus mu elu igaveseks.
Esimest korda elus…
Tead, näed neid mäekülgi ja tippe,
mis ületavad kõik sinu ootused.
Ja sina oled imepisike sipelgas,
kes kõnnib hiiglaslike looduse kingituste vahel.
Kui sa neid hunnituid üüratuid mägesid nägid…
Ma kogesin turvatunnet.
Tundsin, et ma kuulun sinna. See tunne oli väga võimas.
Ükski inimene ei olnud minus sellist tunnet tekitanud.
Ja ma mäletan, et tundsin: „Ma tahan kaugemale minna.“
Ja on olnud imeline näha, et loodus võib sulle nii mõjuda.
See on olnud imeilus päev. Võimas ja imeilus.
Tunnen, et olen paradiisis.
Sa teadsid, et sinu sees on midagi, mis sind sinna minema sunnib.
Jah.
Väike tüdruk su sees… - Jah.
…juhatas sind, ühtäkki olidki kohal.
Ja sul oli… Nimetaksin seda transtsendentseks kogemuseks.
Tundsin lihtsalt, kuidas ma iseendaga taas ühendusse astusin.
Sain jõulise sõnumi, mis ütles:
„Silvia, see on sinu teekond. Sa pead selle juurde jääma.“
Ja ma olin lihtsalt Everestile tänulik.
Ja ütlesin: „Tulen ühel päeval tagasi ja ütlen aitäh.
Üritan ronida tippu.“
Ja see oligi minu teekonna algus.
Andsid lubaduse endale ja mäele.
Mäele ka. Ja see nii eriline ongi.
Sest Mount Everest on läänelik nimi,
tiibeti keeles on mäe nimi Džomolungma,
mis tähendab maailma ema.
See on lihtsalt täiuslik.
Ning siin ma olen ja annan lubaduse, otse südamest, maailma emale.
Oh issand, Silvia. - Ja just see…
See maagia mind sellele teele juhataski.
Lihtsalt imeline. - Hämmastav.
Me ronime alla välja. - Hästi.
Panen su valmis ja lähen esimesena.
Olgu.
Mu elus on olnud hetki, mil mõtlen: „Ah! See on võrratu.“
Aga ma pole iial kogenud seda, mida sina Everestil.
Sellist imetlust, tähenduslikkust ja eesmärgikindlust.
Ma ei tea, ma ei ole seda veel kogenud.
Ja üritad, nagu, noh, tahapoole nõjatuda. - Jah.
Siin on kena väike oja.
Oh issand.
Olgu, ole nüüd valmis tulema.
Annan köit natuke järele. - Jah.
Olgu. - Oled valmis.
Jalad harki. Aja jalad harki.
Just nii. Jah. Hästi. - Olgu.
Nõjatu tahapoole. - Aga…
Ma hoian.
Mõlemad käed alla. - Aga ma ei tee…
Köie tõmbamine ei õnnestu mul kuigi hästi.
Kas see jääb kinni? - Jääb jah.
See on väga hea. Vool on tugev.
Kui tuleb minna, siis tuleb minna.
Oleme valmis? - Jah.
Sa saad hakkama.
Sa ei lase mul ju surra.
Hetkel mõtlen ma sellest.
Et ma ei sure. - Ei. Rahulikult.
Rahulikult.
Me valvame sind.
Just nii. Ideaalne!
Mu eesmärk on tuua selle juurde võimalikult palju inimesi.
Ja kohe, kui sa mõistad, mida see sulle annab,
saad aru ka sellest, millist rolli sa keskkonnas mängid.
Ära tegid. - Aitäh sulle.
Pagana tubli oled.
Pead minuga baaslaagrisse tulema.
Kindlasti… - Nõus. Kunagi.
Kuule. Tubli olid. - Olgu. Aitäh.
See peaks mu tütrele kõvasti muljet avaldama.
Igal šimpansil on oma tervitushäälitsus. Nn pant-hoot, huikamine.
Seda kasutatakse distantsilt, nii et sulle see ei sobi.
Aga sulle küll, sest sa oled kaugel.
Olgu. - Ja see on…
Aga sinu puhul kasutaksin lähitervitust.
Kui te teineteisele meeldite, lõpeb asi tavaliselt kallistusega.
Nad oleksid väga murelikud, kui peaksid koroona ajal küünarnukke kokku lööma.
Aga kurb on see, et kliimamuutused, elurikkuse kadumine
ja koroonapandeemia on meid tabanud,
kuna me ei austa loodust ja loomi.
See on meie süü. Meie tegime seda.
Jah. Vahel on mul raske seda ette kujutada.
Kui tohutut kahju me oleme planeedile teinud
nõnda lühikese aja jooksul.
Mul on lihtsam, sest olen seda näinud.
Minus äratab see tohutut optimismi, kui paljud noored inimesed,
nende hulgas muidugi ka sina, üritavad loodust kaitsta.
Jah. Varem tundsin ennast väga üksikuna.
Noore inimesena, kes keskkonnaprobleemidest hoolis.
Kuid ühtäkki
läksid sajad tuhanded minuvanused lapsed tänavatele
meelt avaldama.
Ja ma mäletan mõtet, et miski on muutunud.
Ja et see muudab kõike.
Nii paljudele noortele öeldakse, et nende arvamus ei loe.
ÄRA OOTA TEGUTSE KOHE
Aga noored inimesed on mõjutanud tohutult…
PÄÄSTKE MEIE KLIIMA!
…seda, kuidas kliimamuutustest räägitakse. Kliimamuutuste vastast liikumist.
Ja teadlikkuse tõstmist.
Teate, ehk on meil siiski lootust,
kui üle kogu maailma on nii palju inimesi,
kes teevad meie planeedi kaitsemiseks kõik.
Me tõuseme! - Tõuseme!
Oma mägede nimel! - Oma mägede!
Mõned kõige valjemad ja olulisemad hääled
selles võitluses kuuluvad põlisrahvastele.
KLIIMASTREIK
Need, kelle side loodusega on kõige tugevam, on kõige kaitsetumad
kliimamuutuste laastavate mõjude ees.
Minu kui põliselaniku heaolu huvides
on väga oluline minna loodusesse ja astuda ühendusse maaga.
Ilma selleta ei oleks mul võimalik siin olla.
Ma olen osa maast, olen loodusega üks.
Quannah Chasinghorse ja tema ema Jody Potts
kaitsevad raevukalt arktilise looduse kaitseala.
Quannah kasutas oma platvormi
modellina, et inimesi oma missioonist huvituma panna.
Mõlemad naised on tõelised stiihiad.
Südikad. - Nad ei kaitse ainult loodust,
vaid võitlevad vapralt eesliinil.
AITAB RÖÖVITUD ÕDEDEST
Väga hea hautis.
Aitäh.
Maitse on lihtsalt uskumatu.
See on põdrasupp, üks Alaska rahva põhilisi roogi.
MODELL JA MAA KAITSJA
Nii et lihtsalt põdraliha, sool, sibul…
MAA KAITSJA
…porgandid, seller, natuke riisi. Meie hingekosutus.
On jah.
Imemaitsev. - Aitäh.
Kas sa tõid põdraliha kaasa?
Jah. - Võrratu.
Kaugelt Alaskalt? - Alaskalt.
Nii lahe. - Jah.
Quannah, kolisid just LA-sse.
Alaskalt siia kolimine on olnud nagu… Ausalt öeldes täielik kultuurišokk.
Muidugi. Kuidas teisiti?
Oled sa leidnud võimalusi looduses viibida?
On sul kohti, kus tunned mingitki sidet maaga,
olgugi et see on sootuks teistsuguse välimuse ja tundega kui Alaskal?
Ma ei ole linnast kaugel,
aga sellest piisab, et saaksin lihtsalt hingata.
Ja on ülioluline leida oma kese väljaspool oma esivanemate kodusid.
Tahtsin su tätoveeringute kohta küsida.
Nüüd on kõik tätoveeringutest teadlikud, aga sinu omadel on tähendus.
Meie rahva, gvitšinite puhul on naiste lõugadele tehtud tätoveering
üleminekuriitus.
Nad võtavad aega, et õppida elama naisena.
Ja lõuale tehakse esimene tätoveering.
Esimene. Üks joon? - Üks joon. Jah.
Quannah, lugesin vist, et esimese tätoveeringu tegi sulle ema.
Jah, ta… Mu ema on meie hõimu tätoveerija.
See on minu jaoks suur au, sest tänu mu positsioonile…
Ma olen üks esimesi indiaani modelle, kes nii kaugele on jõudnud,
aga ka esimene indiaanlasest modell, kellel on lõuatätoveeringud.
Ja esimene tüdruk meie hõimus, kellele tehti traditsiooniline tätoveering
selles vanuses, enam kui sajandi jooksul.
Mu päritolu mõistetakse valesti.
On palju stereotüüpe.
Inimesed küsivad, kas me elame igludes.
Ei, me ei ela igludes.
Milliseid reaktsioone sa modellina näinud oled?
Sest, noh, see peab olema…
Lisaks suurepärasele karjäärile esindad sa ka oma kultuuri.
Minu puhul on vist nii, et igasse ruumi, kus ma viibin,
püüan ma alati kaasa võtta ka oma rahva.
Nii et räägin igal võimalusel oma missioonist.
Sellest, miks ma üldse modelliks hakkasin…
Sest on hetki, mil mõtlen,
kas see aitab üldse mu rahvast. Mida ma teen?
Saate aru?
Ja siis mõtlen kõigile indiaanlastele, kes tunnevad, et nad on esindatud.
Vaatan sõnumeid, mida tüdrukud mulle saadavad.
Indiaani naised ütlevad, et nende tütred tunnevad end tänu mulle ilusatena.
Nad näevad ajakirja kaanel indiaani naist ja tunnevad, et see väestab neid.
See, kui nähtav Quannah nüüd on…
Suures osas levitab ta ajakirjade kaantel lihtsalt jõulist sõnumit,
et me oleme ikka siin. Saate aru? Me pidasime vastu ja oleme siin.
Jody, te Quannah'ga olete saanud kuulsaks
kliimaaktivistidena. Sellega, et te kaitsete maad,
vett ja õhku. Kas räägiksid, kuidas asi alguse sai?
Kuidas sai sinust selle võitluse eestvedaja?
Teate, ma arvan…
See oli tohutu õnnistus, et ma kasvasin maale nii lähedal.
Looduses viibides ei ole me lihtsalt väljas, vaid jälgime.
Oma elu jooksul… ja ütleksin, et eriti viimase 12 aasta jooksul
olen ma näinud maad drastiliselt muutumas.
Ja niisiis me…
Põlisrahvana seisame me silmitsi kriisiga,
sest meie elu nendes paikades muutub.
Arvan, et paljude jaoks meist just nii see algaski.
Me märkame kliimamuutuste mõjusid
ja räägime sellest valjult.
Käisin Washingtonis meie pühade maade nimel lobitööd tegemas,
oma rahva nimel. Ja seadus võeti esindajatekojas vastu.
Mäletan, et pärast seda võitu tundsin ma… „Hästi, asi võib kusagile jõuda.
Ehk õnnestubki meil oma maad kaitsta.“
Ning tahtsin minna üha kaugemale,
teha aina rohkem. Ja mida rohkem ma tegin, seda rohkem
leidsin oma hääle kaudu oma ilu ja jõu.
Minu jaoks oli see… Mulle on tohutult oluline esindada oma rahvast õigel viisil,
parimal võimalikul viisil.
Ja ma teen seda, olles kõikjal mina ise,
et mind võetaks ka sellisena vastu.
Sa räägid nii palju noorematest inimestest,
keda sa inspireerid ja kelle teekonna sa kergemaks muuta loodad.
Mida tähendab sulle see, et tänu sulle nähakse teie vanemaid?
Jessas, see on ülioluline. Sest kui lähen põliselanike kogukonda
ja külastan mõnda vanemat, tahaksin vahel nutta.
Sest, nagu… nad on nii palju läbi elanud.
Genotsiid, internaatkoolid…
Ma muutun emotsionaalseks.
Ja mina olen ikka siin.
Jah.
Ja see, et mina saan nautida jäägitult seda, kes ma olen,
oma päritolu… Nemad ei saanud.
See on nii õige. See on… Jah. - Nemad ei saanud.
Nad kartsid olla need, kes nad on. Ja see, et mina saan, nagu,
eksponeerida seda maailmalavadel, ajakirjade kaantel…
Jah.
See on nii tähtis.
Siin on nii kena.
Sellistes paikades,
eriti uutes kohtades, nende maadel,
mõtlen ma alati esivanematele ja siinsetele põlisrahvastele.
Mu elu pole lihtne olnud.
Lihtsam kui mu vanavanematel, kuid siiski mitte ideaalne.
Aga mu elu suurim väärtus, mida olen üritanud sisendada
ka meie lastele, on meie traditsioonilised väärtused, kultuur
ja side maaga. See sulle alati jõudu annabki.
See näitab, et me vajame loodust psühholoogiliseks arenguks.
Ja me vajame loodust… Kas te olete metsasuplusest kuulnud?
Jah. - Jah.
Arstid kirjutavad seda nüüd välja.
Sest see mõjub hästi me psühholoogilisele, vaimsele ja füüsilisele tervisele.
Looduses viibimine.
Ja kui sa elad keset linna, toome looduse linna.
Juhtumisi olin ma 11. septembri terrorirünnaku ajal New Yorgis.
See oli väga hirmus.
Linn jäi haudvaikseks.
Ja New Yorgi tavapärase liiklusmüra asemel
kuulis vaid politsei- ja kiirabiautode sireene.
Ja lugusid on nii palju, aga üks noor naine
nägi möödumas prügikonteinerit, millest paistsid välja puuoksad.
Ja kuidagi veenis ta kedagi puud prügikastist välja võtma.
See viidi botaanikaaeda. Ning kulus palju vaeva ja armastust,
kuid see puu hakkas kasvama.
Lõpuks viidi see tagasi sinna, kus see nüüd kasvab.
KAKSIKTORNIDE MEMORIAAL
Üks asi, mis mul lootust alal hoida aitab, on looduse visadus.
Rahvusvahelisel rahupäeval, kui ma New Yorgis olin,
käisime me Ellujääjate puu juures.
Ning ma vaatasin üles ja kõrgel okste vahel oli imeilus väike linnupesa.
Ja see oli lihtsalt… Kõik loksus paika.
See puu oli ellu jäänud ja aitas nüüd sinu lindudel
tuua maailma uut elu.
Kas pole armas lugu?
Jah.
Mitte vaid armas. See on ka äärmiselt tähtis lugu.
Minu jaoks ei tähenda lootus maailma nägemist läbi roosade prillide.
See tähendab tegutsemist.
Mina mõtlen nii, et me oleme praegu väga pimedas tunnelis. Oleme jah.
Kui sa ringi vaatad, on maailm äärmiselt sünge.
Ja kaugelt selle tunneli lõpust paistab killuke valgust.
Aga me peame kõvasti vaeva nägema, käised üles käärima,
ronima läbi ülevalt või alt, saama mööda kõigist takistustest, mis jäävad meie
ja selle valguskiire vahele. Siis jõuame sinna.
Nii et oluline on visioon
ja meelekindlus. Alla anda ei tohi.
Nii et me peame leidma endas võitlusvaimu.
Jah. Kui inimesed on nõus tegutsema, käsi külge panema
ja mõtlemise asemel midagi tegema,
väheneb sellega ka apaatia
ja see annab inimestele lootust. - Jah.
Tähtis on iga inimene, kes praegu meie planeedil elab.
Igal inimesel on oma roll,
isegi kui ta ise seda veel ei tea.
Ja kõige tähtsam asi:
iga inimene jätab planeedile mingi jälje absoluutselt iga päev.
Ning kui me saame veidi teadlikumaks ja haritumaks, võime ise valida,
milline on meie mõju.
Aamen.
Suur tänu teile mõlemale.
Niiviisi.
Aitäh kõigile. Aitäh, Jane.
Aitäh. - Aitäh, Chelsea.
Aitäh.
Mul on kohvi. Terviseks! Minu kohv.
Sa näed nii naljakas välja. Terviseks!
Ma olen viski joomiseks piisavalt vana.
Üks viimase 10-20 aasta parimaid arenguid on see,
kui paljud naised on asunud juhtivatele positsioonidele,
üritades kliimamuutusi peatada ja keskkonda taastada,
meid looduse juurde tagasi viia.
Ja nagu Jane Goodall öelnud on, on lootus ellujääjate iseloomujoon.
See on strateegia, mille abil asju ära teha.
Meil kõigil on olemas see visa hing.
Aga inimesed ei tea seda.
Nad ei lase sellel kasvada ega lennata.
Nad kardavad, on närvilised või heitunud.
Seega peame me vabastama selle visa hinge,
et muuta maailm paremaks kõigile elusolenditele.
Tõlkinud Triin Jürimaa