Onpa hiljaista. -Niin on.
Olen toisinaan kävellyt metsässä saadakseni rauhaa.
Metsä on turvapaikka, jossa voin selvittää ajatukseni -
ja paeta elämääni.
Tein niin myös vuoden 2016 vaalien jälkeen.
Vaalien jälkeisenä päivänä -
tapasin nuoren naisen, jolla oli vauva selässä ja koira hihnassa.
Nähdessään minut hän purskahti itkuun.
Juttelin hänen kanssaan, ja hän julkaisi meistä selfien.
ÄITI TÖRMÄSI HILLARY CLINTONIIN MONET ILAHTUIVAT
Yhtäkkiä metsäkävely levisi nettiin. -Ihmiset itkivät metsässä.
Metsä on sopiva paikka itkemiseen.
Tutustuin käytäntöön, jota japanilaiset kutsuvat metsäkylvyksi.
Kerroit minulle siitä.
Niin. -Kirjaimellisesti…
Se tuntui vahvistukselta.
"Minä käyn metsäkylvyssä."
Voin kuvitella, miten ihmiset saapuvat metsään -
tuijottamaan puita -
ja pyörimään kehässä.
Nähden näkyjä. -Niin!
Sinä toimit mutta et näe näkyjä.
Niin sinä teet.
Kauneutta kaikkialla.
Se on vain… Nauti siitä!
En vain kävele metsässä vaan nautin metsäkylvystä.
Me nousemme!
On oltava taisteluhenkeä.
LOS ANGELES KALIFORNIA
Luonnossa oleskeleminen voi muuttaa ihmistä.
Giselle Carrillo keskittyi nuorempana uurastamaan perheensä vuoksi,
ja häneltä vei vuosia tajuta, että jotain puuttui.
Kun hän löysi valtameren, hän löysi myös tarkoituksensa.
Tässä virtauksen hetkessä aika seisahtaa paikoilleen.
Millään ei ole väliä.
Sillä hetkellä ihminen on yhtä luonnonvoiman kanssa.
Kun olin teidän ikäisenne,
en tuntenut ketään, joka olisi surffannut.
Opin surffaamaan vanhempana,
ja meri opetti minut löytämään tämän.
Rohkeuteni.
Jos tämä on ensimmäinen surffauskertanne,
toivon, että tekin huomaatte, miten vahva sydämenne on.
Täynnä rohkeutta.
Kuulostaako hyvältä?
Tämä on pieni ranta-alue Los Angelesissa.
Loistava löytö.
Jos haluatte ottaa leipää…
Hienoa.
Vanhempani muuttivat tänne Meksikosta.
LOS COURAGE CAMPSIN PERUSTAJA
He ovat innoitukseni kaikessa, mitä teen.
He uhrasivat paljon, jotta pääsisimme tähän maahan.
Vanhempani tekivät kaikkensa…
Voi, äiti.
Vanhempani tekivät kaikkensa kätkeäkseen sen meiltä.
Tajusin vasta collegessa, että olin köyhä.
En koskaan keskittynyt itseeni tai onneeni.
Yritin vain selviytyä.
Tiesin, että voisin vapautua köyhyyden kehästä -
menestymällä koulussa.
Minä ja kaksi siskoani pääsimme opiskelemaan.
Olimme sukuni ensimmäiset tytöt collegessa.
Erinomaista työtä, äiti. -Niin.
Älä heitä tortillaa pannuun.
Laske se siihen hellästi.
Muuten se voi palaa.
Vartuin itäisessä Los Angelesissa,
ja äitini työskenteli koko ikänsä ruokatehtaassa.
Isäni on mekaanikko.
Sunnuntait omistettiin työlle.
Emme koskaan viettäneet vapaapäivää sunnuntaisin -
vaikkapa lekotellen rannalla.
Meiltä kesti vuosia hankkia päivänvarjo ja tuoleja.
Ostimme ne läheisestä tiendita-puodista viidellä dollarilla.
Saatoimme olla paikalla,
mutta emme olleet samanlaisia kuin muut.
Sitten voit lisätä papuja ja maissia oman maun mukaan.
Kesti kauan, että sain uimapuvun pikkutyttönä.
Vanhempani veivät minut rannalle ehkä kahdesti.
Yhdellä niistä reissuista aalto alkoi heitellä siskoani ympäriinsä.
Äitini ei osaa uida.
Se oli todella pelottavaa hänelle.
Muistan äitini sanoneen:
"Varo valtamerta. Se on traicionera."
Hän tarkoitti, että meri on petollinen.
Se viesti painui muistiini.
Meri on vaarallinen paikka.
Miten päätit opetella surffaamaan?
Muutin siskoni kanssa Venice Beachiin. Jaoimme yksiön.
Menimme rannalle ja olimme oppaan seurassa kaksi tuntia.
Oli kylmää ja hieman surkeaa.
Olimme innoissamme. -Päättäväisiä.
Olimme todella päättäväisiä.
En ratsastanut aalloilla.
Kesti kuusi kuukautta, että pääsin aallon harjalle.
Hermostuitko, kun hän alkoi surffata?
Hyvin paljon.
Niin.
Minä kuitenkin uskon heihin.
Se oli näkyvää ja tuntuvaa pelkoa,
jota en ollut pystynyt selättämään.
Merellä on oma luonteensa, jonka kautta se opettaa meitä.
Se opettaa jotain uutta joka päivä.
Meri näyttää itsestään uuden puolen, johon pitää reagoida.
Niin löysin rohkeuteni uudelleen.
Sukelsin keskelle sitä, mitä pelkäsin eniten.
Moni ei pysty siihen, mutta meistä tulee hitaasti vahvempia.
Katso vaikka. Olet jo vahvempi.
Voin tuntea sen!
Autan sinut veteen.
Oletko valmis?
Olin ennen opettaja ja vietin viisi ihmeellistä vuotta -
vaikuttaen lasten mieliin.
Ajattelin, että olisi ihanaa, jos oppilaani voisivat tuntea tämän.
Tuntemani meren voiman ja sen tuoman muutoksen.
Siitä syntyi Los Courage Camps.
Mikä nimesi on? -Mia.
Hauska tutustua, Mia.
Entä sinun nimesi? -Lea.
Hauska tutustua, Lea.
Kuka tämä pikkuinen on? -Dahlia.
Mahtavaa, Dahlia. Kuinka vanha olet?
Neljä vuotta. -Neljäkö?
Surffaatko ensimmäistä kertaa? -Kyllä.
Minä myös.
Oletkohan minua parempi?
Olen. -Minäkin luulen niin.
Saanko vielä ylävitosen? Mahtavaa. Olen valmis.
Pää ylös ja katse rantaan.
Ja liukuu.
Pysykää matalana.
Matalaksi kuin ammattilaiset. Täydellistä.
Mitä opitte tänään?
Rohkeutta.
Toivon, että tänne saapuvat pikkutytöt…
Pää ylös.
…saavat nähdä todella vahvan latinonaisen.
Sinä teit sen!
Hyvää työtä, Mia.
Olet elänyt tavalla, josta moni voi ottaa opiksi.
On löydettävä inspiraatio ja seurattava sitä pelkäämättä.
Pää ylös.
On minun tehtäväni opettaa tytöille Los Courage Campsissa,
että heillä on ihmeellinen tilaisuus -
elää jännittävää elämää.
Surffaus näyttää, mihin oma keho pystyy -
samoin kuin yhteyden veteen ja tavan kulkea luonnonvoiman kanssa.
Kiitos.
-Hei hei.
Molemmilla käsillä, Dahlia.
Mahtavaa!
Ylös vain.
BOURNEMOUTH ENGLANTI
Nauhoitammeko me?
TRI JANE GOODALL KÄDELLISTEN TUTKIJA JA ANTROPOLOGI
Eräiden sisukkaiden naisten suhde luontoon on erittäin innoittava.
He haluavat paremman tulevaisuuden itselleen,
yhteisöilleen ja ympäristölle. Meille kaikille.
Jane Goodall on eräs sankareistani -
hänen elinikänsä kestäneen työnsä ansiosta.
Hei, tri Goodall. -Hei.
Hei. -On ihanaa tavata sinut kasvotusten.
Kuin myös.
Miten olet voinut?
Olen ollut kiireisempi kuin koskaan.
Kuuletteko minua, Jane ja Mya-Rose?
Kuulemme kyllä. -Kyllä.
Mya-Rose Craigia voisi kutsua tulevaksi Jane Goodalliksi.
YMPÄRISTÖAKTIVISTI
Uskon kuitenkin, että hän paljon enemmän.
Olen tehnyt tätä jo lapsuudestani lähtien.
Lintu- ja luontorakkautensa sekä päättäväisyytensä takia -
hänestä tuli vankkumaton luonnonsuojelija.
Sukupolveni on aina pitänyt ajatella ilmastonmuutosta.
Kypsymisemme myötä olemme tajunneet, että niin kutsutut "aikuiset" -
eivät ratkaise ongelmaa, joten meidän on tehtävä jotain itse.
Sekä teetä että viskiä.
Siemaus vain. Vain se auttaa ääneni kanssa.
Arvaa mitä.
Kokeilin… -Etkä.
Kysyin neljältä oopperalaulajalta,
mitä he tekevät, kun ääni väsyy.
Viskiä.
Kiintoisaa. -Juuri niin.
Pitää kokeilla viskikikkaa.
Anna mennä.
Mummini laittoi minut hengittämään viskihöyryjä pikkutyttönä -
suuren hunaja-annoksen kanssa,
kun kurkkuani kivisti.
Ei se auta. Viski pitää juoda.
Jane. Voisitko kertoa, miksi luonto on aina ollut tärkeä sinulle?
Ei ainoastaan työsi parissa vaan myös henkilökohtaisesti.
Olen rakastanut eläimiä pienestä pitäen.
Kun olin lapsi, meillä ei ollut TV:tä.
Siksi opin paljon ulkona täällä Bournemouthissa, jossa vartuin.
Kuljin merta varjostavilla kallioilla -
Rusty-koirani kanssa.
Minä rakastin eläimiä. Ei siihen ole erityistä syytä.
Synnyin sellaiseksi.
Koska ei ollut TV:tä, luin paljon kirjoja.
Olin 8-vuotias, kun aloin lukea Tohtori Tattinen -kirjoja.
Sen jälkeen luin myös Tarzan-kirjoja.
Silmäilin tätä ennen saapumistasi.
Kirja on ihana.
Ymmärrän hyvin, että se voi herättää mielikuvituksen henkiin.
Jep.
Se sai minut unelmoimaan lähdöstä Afrikkaan villieläinten luo -
kirjoittamaan niistä kirjoja.
Siihen aikaan tytöt eivät olleet tieteilijöitä.
Sain osakseni naurut ja kehotuksen unelmoida jostain sopivammasta.
En kuitenkaan äidiltäni.
Hän sanoi: "Jos todella haluat tehdä jotain tällaista,
sinun on nähtävä paljon vaivaa -
ja tartuttava tilaisuuksiin.
Jos et luovuta, voit löytää oman polkusi."
Todella moni nuori on kirjoittanut tai sanonut minulle:
"Kiitos. Sinun ansiostasi minäkin pystyn tähän."
Suuri osa ympäristöaktivismistani ja kampanjoinnistani -
pohjautuu sinun aiempaan työhösi.
Uskotko, että meidän tulisi oppia jotain -
kaikista niistä vuosikymmenistä, jotka vietit tarkkaillen simpansseja -
ja yritit suojella eläimiä niiden elinympäristöissä?
On yksi asia…
Kun mentorini Louis Leakey lähetti minut Cambridgeen -
vuonna 1961,
olin ollut simpanssien parissa vuoden.
En tiennyt niistä kovin paljon silloin.
Minulle sanottiin, ettei simpansseille saa antaa nimiä vaan numerot.
Se olisi tieteellisempää.
En saisi myöskään puhua niiden luonteista, ajatuksista -
enkä tunteista.
Vain ihmisiltä löytyy niitä.
Olin oppinut koiraltani, ettei se ollut totta.
Kaikki oppineet professorit…
Se oli pelottavaa. En ollut edes käynyt korkeakoulua,
mutta tein etologian tohtorintutkimusta.
En edes tiennyt, mitä etologia on.
Minä tein tarkkoja muistiinpanoja,
ja Hugo kuvasi videodokumentteja…
LUONTOKUVAAJA
…jotka alkoivat levitä.
Opimme sen myötä, että suurin seikka,
joka erottaa meitä ja lähimpiä sukulaisiamme,
jotka käyttäytyvät hyvin samalla tavalla kuin me,
on älymme räjähtävä kehitys.
Eläimet ovat paljon älykkäämpiä kuin aiemmin uskottiin.
Mya-Rose.
Sinä taisit tarkkailla lintuja. Vartuitko luonnon helmassa?
Vanhempani tarkkailevat lintuja.
Olin vasta 9 päivän ikäinen, kun he veivät minut katsomaan lintuja.
Olen aina pitänyt lintujen tarkkailemisesta.
Näetkö nokan? -Näen.
Minkä värinen se on? -Kirkkaan oranssi.
Ne ovat kauniita, ja ne on helppo havaita.
Niitä on myös kaikkialla, oli sitten maaseudulla tai kaupungissa.
Pitää olla kärsivällinen ja tarkka.
Ja uskomattoman optimistinen.
Mitä se tarkoittaa?
Toiveikkuutta.
Se taitaa olla totta.
Näin sen.
Teen paljon työtä luodakseni lapsille ja teineille -
yhteyden luontoon ja ympäristöön erilaisen lintujen tarkkailun avulla.
Olisin hyvin erilainen ihminen,
jos en olisi jo lapsesta asti rakastanut lintuja,
ulkoilmaelämää ja luontoa.
Luonnolla voi olla valtava vaikutus meihin.
Joskus yhteys luontoon antaa merkitystä elämäämme.
Täällä on mahtavaa. Tunnen oloni voimakkaaksi.
Silvia Vasquez-Lavado löysin luonnon, kun hän todella tarvitsi sitä.
Hänen eteensä aukeni uusi polku, joka johti hänet -
jokaisen mantereen suurimmille vuorille.
Seitsemäs huippuni.
CATSKILLVUORET NEW YORK
Vau. Katsokaa tätä.
Uskomatonta. Vau. -Kaunista.
Tämä on kaunista.
Vau.
Olen täysin omistautunut tuomaan viestini kaikille.
VUORIKIIPEILIJÄ
Olen vuorten sanansaattaja, joka käännyttää ihmisiä.
Lukeeko paidassasi niin? -Pitäisi lukea.
Niin pitäisi.
Pitäisi lukea. -Minä ostaisin paidan.
Niin. Vuorten sanansaattaja.
Vuorten sanansaattaja. -Haluan T-paidan.
Nyt opetan teille, miten vuorelta laskeudutaan alas.
Laitteessani on pieniä kohoumia.
Ne aiheuttavat kitkaa köyteen samalla, kun yritämme laskeutua.
Käännetään tästä. -Lukosta.
Sitä voi kokeilla painamalla.
Tämä on oljenkortemme.
Tämä se on. -Tämäkö?
Tämä se on.
Tämä estää meitä… -Selvä.
Se tuo meidät turvallisesti alas.
Avaa alkajaisiksi kätesi.
Tartu köyden alaosaan. -Alaosaanko?
Sulje kätesi sitten nyrkkiin.
Vedän siitä. Jos yritän laskeutua,
tämä menee rikki. -Niin.
Jos riipun kielekkeeltä… -Jännitettä, äiti.
…pysyn turvassa, jos pitelen tästä.
Yritä päästää irti ja…
Nyt tunnen sen. -Sen voi tuntea hieman.
Niin. -Onnistuu.
Se on tärkeintä, äiti.
Sillä estät itseäsi putoamasta.
Juuri niin.
Sanon aina lapsilleni, että turvallisuus on tärkeintä.
Se on totta. Henkesi riippuu siitä, joten…
Mahtavaa.
Ihailen sinun polussasi sitä,
että olet antanut luonnon parantaa itsesi.
Voitko kertoa siitä?
Kuten kolmasosa kaikista maailman naisista,
olen seksuaalisen hyväksikäytön uhri.
Traumat, jotka syntyivät sen takia -
ja sinä aikakautena saivat elämäni pysähtymään.
Ja… -Olitko lapsi?
Olin. Se tapahtui, kun olin 6-10-vuotias.
Ikävä kyllä yritin kestää sitä ja teljetä muistoni juomalla.
Olin juoda itseni kuoliaaksi.
Olin täysin pohjalla, kun pyysin äidiltäni apua.
Hän kehotti minua lähteä Peruun -
ja harjoittaa hänen kanssaan parannusmeditointia luonnossa.
Meditoinnin aikana ensimmäinen esiin noussut asia -
olin minä itse pikkutyttönä hyväksikäytön aikana.
Värisemässä nurkassa.
Sitten aikuisversioni syleili pikkutyttöä -
ja tunsi yhteyden, jonka olin sivuuttanut.
Sen yhteyden aikana kuulin ryminää.
Eteeni nousi vuoria,
ja pikkutyttö alkoi vetää minua vuorille.
Kas vain. -Niinkö sinä näit ja tunsit?
Näin ja tunsin sen näyssäni.
Ihmeellistä. -Niin on.
Ajattelin, että voisin suhtautua näkyyni kahdella eri tavalla.
Voisin joko pitää sitä vertauksena, jossa kiipeän elämäni vuorille,
tai voisin kirjaimellisesti kiivetä vuorille.
Vau. -Ja minä…
Sain yhteyden järkyttävään tuskaan elämässäni.
Olisi vain sopivaa lähteä maailman korkeimmalle vuorelle.
Siksi lähdin Everestille. -Aloitit Everestistä.
"Näin vuoren, enkä aloita pienestä vuoresta.
Menen maailman korkeimmalle vuorelle."
Ensimmäisenä päivänä pääsimme Namche Bazarin kaupunkiin,
josta pääsee Himalajalle.
Se hetki muutti elämäni lopullisesti.
Ensimmäistä kertaa elämäni aikana -
näin jyrkänteet ja vuoret,
joiden kaltaisia ei voisi kuvitellakaan.
Olin kuin pieni muurahainen,
joka kulki pitkin luonnon jättimäisiä ihmeitä.
Kun näit suurenmoiset ja suunnattomat vuoret…
Tunsin niiden suojelun.
Tunsin kuuluvani sinne, ja se vaikutti minuun voimakkaasti.
Yksikään ihminen ei ollut saanut minua tuntemaan niin.
Muistan tunteneeni, että haluan mennä eteenpäin.
On ollut upeaa nähdä, että luonto voi saada tuntemaan niin.
On ollut kaunis ja voimakas päivä.
Tunnen olevani taivaassa.
Tiesit, että jokin sisälläsi taivutteli sinut siihen.
Niin.
Pikkutyttö sisälläsi… -Aivan.
…johdatti sinua, ja yhtäkkiä koit ylimaallisen kokemuksen.
Muistan löytäneeni yhteyden itseeni.
Voimakkaan viestin, joka sanoi:
"Tämä on sinun matkasi, Silvia. Pysy polulla."
Tunsin syvää kiitollisuutta Everestiä kohtaan.
Sanoin, että jonakin päivänä palaisin kiittämään sitä.
Yrittäisin kiivetä huipulle.
Se pani matkani alulle. -Teit lupauksen itsellesi ja vuorelle.
Aivan. Uskomatonta on se,
että länsimaissa vuoren nimi on Mount Everest,
mutta sen tiibetinkielinen nimi on Chomolungma,
mikä tarkoittaa "maailman äitiä".
Täydellistä.
Tein siis lupauksen maailman äidille.
Hyvä tavaton, Silvia. -Ja se on…
Se sai minut aloittamaan matkani.
Ihmeellistä. -Uskomatonta.
Laskeudumme pohjalle. -Hyvä on.
Laitan sinut valmiiksi ja menen edeltä.
Selvä.
Vaikka olen kokenut kaikkea ihmeellistä,
en ole kokenut samaa kuin sinä Everestillä.
Samanlaista ihmetystä ja tarkoituksen tunnetta.
En ole kokenut sellaista vielä.
Yritän nojata taaksepäin. -Jep.
Kiva pikku virtaus.
Hyvä tavaton.
Nyt sinä voit tulla.
Annan hieman köyttä. -Niin.
No niin. -Valmista on.
Seiso jalat levällään.
Kas noin. Hienoa. -No niin.
Nojaa taaksepäin. -Mutta…
Olen tässä.
Molemmat kädet alas. -Minä en…
En kerää köyttä kovin taitavasti.
Jääkö se kiinni? -Koko ajan.
Todella hienoa. Vedenpaineen tuntee.
Sinun pitää tulla.
Valmiina? -Kyllä.
Pystyt siihen.
Et kai anna minun kuolla?
Yritän ajatella niin.
En kuole. -Et niin. Ihan rauhassa.
Rauhassa.
Kaikki hyvin.
Juuri noin. Täydellistä.
Yritän saada tänne mahdollisimman monta ihmistä.
Heti kun kokee tämän tuomat edut,
alkaa huomata paremmin oman roolinsa ympäristössä.
Sinä teit sen. -Suurkiitos.
Se oli erinomaista.
Tule joskus kanssani vuorelle.
Sinä varmasti… -Joskus sitten.
Hei. Pärjäsit hyvin. -Kiitos.
Tämä tekee vaikutuksen tyttäreeni.
Jokaisella simpanssilla on oma tervehdysäänteensä.
Huohotushuuto.
Se on pitkän etäisyyden tervehdys, joten en tekisi sitä sinulle.
Chelsea taas on kaukana.
Selvä. -Tällä tavalla.
Sinä taas saisit lähitervehdyksen.
Jos simpanssit pitävät toisistaan, ne yleensä syleilevät.
Ne eivät pitäisi lähikontaktin välttämisestä koronapandemiassa.
Surullista on se, että ilmastonmuutos, luonnon monimuotoisuuden häviäminen -
ja pandemia ovat syntyneet,
koska ihmiset eivät kunnioita luontoa eivätkä eläimiä.
Ne ovat meidän syytämme.
Joskus sitä on vaikea ajatella.
Olemme aiheuttaneet suuren määrän vahinkoa -
hyvin pienessä ajassa.
Se on minulle helppoa, koska näin sen.
On kuitenkin myönteistä, että niin monet nuoret,
sinä mukaan lukien, yrittävät suojella luontoa.
Tunsin aina olevani yksin -
nuorena ihmisenä, joka välitti ympäristöongelmista.
Sitten yhtäkkiä -
sadattuhannet ikäiseni nuoret alkoivat rynnätä kaduille -
osoittamaan mieltään.
Muistan ajatelleeni silloin, että jokin oli muuttunut.
Se muuttaisi kaiken.
Monille nuorille sanotaan, ettei heidän mielipiteensä ole tärkeä.
ÄLKÄÄ TORKKUKO TOIMIKAA NYT!
Nuorilla on kuitenkin ollut merkittävä vaikutus…
PELASTAKAA ILMASTO!
…ilmastonmuutoskeskustelussa ja -liikkeessä.
He kasvattavat tietoisuutta.
Ehkä tulevaisuudella on toivoa,
jos näin monet ihmiset ympäri maailmaa -
taistelevat suojellakseen planeettaa.
Me nousemme! -Me nousemme!
Vuorille! -Vuorille!
Eräät voimakkaimmista ja tärkeimmistä äänistä -
kuuluvat alkuperäisyhteisöjen jäsenille.
ILMASTOMIELENOSOITUS
Heidän yhteytensä luontoon on syvä, ja he ovat myös alttiimpia -
ilmastonmuutoksen tuhoille.
Alkuperäiskansan edustajana terveydelleni on tärkeää -
lähteä luontoon ja saada yhteys siihen.
Ilman sitä minua ei voisi olla.
Olen osa maata ja yhtä luonnon kanssa.
Quannah Chasinghorse ja hänen äitinsä Jody Potts -
ovat suojelleet kiivaasti Arctic Wildlife Refuge -aluetta.
Quannah käytti asemaansa -
ammattimallina saadakseen kannattajia aktivismilleen.
He molemmat ovat oikeita luonnonvoimia.
Sisukkaita. -He suojelevat luontoa -
ja ovat sisukkaasti esirintamassa.
EI ENÄÄ RYÖSTETTYJÄ SISARIA
LOS ANGELES KALIFORNIA
Todella hyvää muhennosta.
Kiitos.
Maut ovat uskomattomia.
Tämä on hirvikeittoa, joka on yksi perusruoistamme Alaskassa.
MALLI JA MAANSUOJELIJA
Siinä on hirvenlihaa, suolaa, sipulia…
MAANSUOJELIJA
…porkkanaa, selleriä ja riisiä. Se on hyvää sielunravintoa.
Todella.
Herkullista. -Kiitos.
Toitteko hirvenlihan mukananne?
Kyllä. -Mahtavaa!
Alaskasta astiko? -Niin.
Tosi siistiä. -Niin.
Muutit hiljattain Los Angelesiin, Quannah.
Muutto Alaskasta tänne on ollut melkoinen kulttuurishokki.
Ilman muuta.
Oletko silti pystynyt olemaan luonnossa?
Oletko löytänyt paikkoja, joissa tunnet yhteyden maahan,
vaikka se on erilaista kuin Alaskassa?
En ole täysin poissa kaupungista,
mutta pystyn hengittämään.
On tärkeää löytää yhteys kaukana esivanhempieni kodeista.
Halusin kysyä tatuoinneistasi.
Tatuoinnit ovat yleisiä nykyään, mutta omillasi on todellinen merkitys.
Gwich'in-heimomme naisten leukatatuoinnit ovat siirtymäriitti.
Sinä aikana he oppivat naiseudesta -
ja hankkivat ensimmäisen leukatatuointinsa.
Onko se aluksi yksi viiva? -Juuri niin.
Luin jostain, että äitisi teki ensimmäisen tatuointisi.
Äitini on heimoni perinteinen tatuoija.
Minulle se on kunnia, sillä minun asemassani -
en ole vain ensimmäisiä alkuperäiskansan malleja tällä tasolla -
vaan myös ensimmäinen tatuoitu alkuperäiskansan malli.
Olen myös heimoni ensimmäinen tyttö, joka on saanut perinteisen tatuoinnin -
yli vuosisataan siinä iässä.
Sitä ei ymmärretä lainkaan siellä, missä asun.
Stereotyyppejä on paljon -
ja minulta kysellään, asummeko yhä igluissa.
Emme asu igluissa.
Millaisia reaktioita olet saanut tehdessäsi mallintöitä?
Se on varmasti…
Sinulla itselläsi on hieno ura, mutta myös edustat jotain.
Missä tahansa minä olenkin,
yritän aina puhua heimostani.
Aina kun saan tilaisuuden puhua tarkoitusperistäni -
ja siitä, miksi ylipäätään olen malli…
Joskus mietin:
"Onko tästä apua heimolleni? Mitä minä oikein teen?"
Ymmärrättekö?
Sitten ajattelen alkuperäiskansan tyttöjä, joita edustan.
Ajattelen viestejä, joita olen saanut tytöiltä ja naisilta.
"Teet tyttäreni olon kauniiksi.
Kun hän näkee kaltaisemme naisen lehdessä, hän saa siitä voimaa."
Quannah on saanut runsaasti näkyvyyttä.
Nyt hän viestii kansikuvillaan:
"Olemme yhä täällä. Me kestimme ja olemme yhä täällä."
Sekä sinut että Quannah tunnetaan -
ilmastoaktivismistanne ja siitä, että suojelette maata,
vettä ja ilmaa. Mistä se sai alkunsa?
Miten päädyitte johtoasemaan?
Minä arvelen…
Olen onnekas, sillä vartuin lähellä luontoa.
Kun käymme luonnossa, me tarkkailemme sitä.
Minun elinikänäni ja varsinkin viimeisen 12 vuoden aikana -
olen nähnyt maan muuttuvan huomattavasti.
Sen takia meillä -
alkuperäiskansan jäseninä on edessämme kriisi,
koska meidän sijamme luonnossa muuttuu.
Uskon, että tilanne on sama monelle meistä.
Huomaamme ympäristönmuutoksen vaikutukset ja puhumme niistä julkisesti.
Lobbasin Washingtonissa pyhien maidemme -
ja kansani puolesta, ja asiaa käsiteltiin myöhemmin edustajainhuoneessa.
Voitto sai minut uskomaan, että se johtaisi muutokseen -
ja voisimme suojella maitamme.
Se sai minut jatkamaan yrittämistä.
Halusin tehdä enemmän ja sitä mukaa -
löysin kauneuteni ja voimani ääneni kautta.
Minun oli tärkeää edustaa kansaani oikealla ja parhaalla tavalla.
Pyrin aina olemaan oma itseni -
ja vaadin, että minut hyväksytään.
Puhut paljon nuorista,
joita olet innostanut ja joiden elämää haluat helpottaa.
Mitä ajattelet näkyvyyden antamisesta vanhalle väestölle?
Se on hyvin tärkeää.
Aina kun käyn heimoyhteisössä -
ja tapaan vanhuksen, haluan toisinaan itkeä.
He ovat kokeneet hyvin paljon.
Kansanmurhaa ja sisäoppilaitoksia.
Se saa tunteeni pintaan.
Mutta olen yhä täällä.
Niin.
Pystyn olemaan oma itseni -
alkuperäiskansan edustajana, toisin kuin he.
Se on totta. -He eivät voineet tehdä niin.
He pelkäsivät olla oma itsensä. Se, että minä voin -
syleillä minuuttani koko maailman edessä lehden kannessa…
Niin.
Se on hyvin tärkeää.
On mukava olla täällä.
Kun olen uudessa paikassa luonnon helmassa,
ajattelen aina esivanhempia ja täällä asuneita heimoja.
Elämäni ei ole ollut helppoa.
Helpompaa kuin isovanhemmillani mutta ei täydellistä.
Olen kuitenkin yrittänyt opettaa lapsille, että perinteiset arvomme, kulttuurimme -
ja yhteys luontoon antavat meille voimaa.
Se todistaa, että tarvitsemme luontoa henkiseen kehitykseemme.
Luontoa tarvitaan… Oletteko kuulleet metsäkylvyistä?
Olen. -Kyllä.
Lääkärit määräävät sitä nyt.
Mielen ja kehon terveydelle on hyväksi -
viettää aikaa luonnossa.
Jos asuu kaupungissa, luonto on tuotava kaupunkiin.
Olin New Yorkissa WTC-iskujen aikaan.
Se oli hyvin pelottavaa.
Kaupunki hiljeni täysin.
Enää ei kuulunut New Yorkin liikenteen pauhua -
vaan poliisiautojen ja ambulanssien sireenit.
Minulla on paljon tarinoita, mutta siellä oli eräs nuori nainen.
Hän näki puun roskalavalla,
ja jotenkin hän onnistui saamaan puun pois roskalavalta.
Puu vietiin kasvitieteelliseen puutarhaan. Sen eteen nähtiin paljon vaivaa,
mutta puu alkoi kasvaa.
Lopulta se päätyi takaisin sinne, missä se nyt kasvaa.
WTC-ISKUJEN MUISTOMERKKI
Yksi syy toivooni löytyy luonnon kestävyydestä.
Kansainvälisenä rauhanpäivänä olin New Yorkissa -
ja menin Survivor Tree -puun luo.
Katsoin ylös ja näin sen oksilla kauniin linnunpesän.
Silloin kaikki loksahti paikoilleen.
Puu oli selviytynyt ja auttoi lintuja -
luomaan uutta elämää.
Eikö olekin kaunista?
Niin.
Ei vain kaunista vaan myös tärkeää.
Minulle toivo ei ole maailman näkemistä ruusunpunaisten linssien läpi.
Se on toimintaa.
Olemme mielestäni hyvin pimeässä tunnelissa.
Maailma näyttää todella synkältä.
Pitkän tunnelin päässä on pieni valonpilkahdus.
Meidän pitää kuitenkin tehdä kovasti töitä.
On ylitettävä ja selätettävä kaikki esteet,
jotta pääsisimme valon luo.
On siis oltava visio -
ja päättäväisyyttä, emmekä saa antaa periksi.
Meissä on oltava taisteluhenkeä.
Niin. Jos saamme ihmiset toimimaan ja osallistumaan -
pelkän ajattelemisen sijaan,
pääsemme eroon apatiasta.
Se myös antaa toivoa. -Niin.
Joka ainoa ihminen on tärkeä.
Jokaisella on oma roolinsa -
vaikka se ei olisikaan tiedossa.
Tärkeintä on se,
että jokainen ihminen vaikuttaa planeettaamme joka päivä.
Kun saamme tietoa ja opimme lisää, voimme valita,
mikä vaikutuksemme on.
Aamen.
Kiitos teille molemmille.
Kas näin.
Kiitos kaikille. Kiitos, Jane.
Kiitos. -Kiitos, Chelsea.
Kiitos.
Minulla on kahvini. Kippis.
Näytät hassulta. Kippis.
Olen kyllin vanha juomaan viskiä.
Yksi suurista kehityssuunnista viimeisen 20 vuoden aikana on se,
että naiset ovat siirtyneet johtorooleihin -
ja yrittävät taistella ilmastonmuutosta vastaan -
ja viedä ihmiset takaisin luontoon.
Jane Goodall sanoi, että toivominen on selviytymistä.
Sen avulla asiat saadaan hoidettua.
Meillä kaikilla on lannistumaton henki.
Kaikki eivät tiedä sitä.
Toivon ei anneta kasvaa tai nousta korkeuksiin.
Ihmiset pelkäävät tai heidät isketään maahan.
Meidän pitää vapauttaa lannistumaton henkemme -
ja tehdä maailmastamme parempi paikka kaikille.
Tekstitys: Petra Rock