-Så stille. -Ja.
Jeg har gått i skogen… Det har vært et tilfluktssted.
Det var et fristed. Jeg kunne koble ut her.
Komme meg unna livet.
Og jeg gjorde det etter valget i 2016.
Dagen etter valget,
møtte jeg en ung kvinne med et spedbarn og en hund.
Hun så meg og begynte å gråte.
Hun tok en selfie og la den ut.
MAMMA MØTTE HILLARY CLINTON I SKOGEN
-Plutselig ble skogsturen en meme. -Folk gråt i skogen.
Ja, men det var fine omgivelser å gråte i.
Jeg kom over et japansk konsept som heter "skogsbad".
Ja, du har fortalt om det.
-Ja. -Det er bare…
Det var bekreftende.
Du sa: "Jeg skogsbader nå."
Ja. Jeg ser folk som går ut i skogen og ser opp på trærne
og bare snurrer rundt.
-En visjon. -Ja!
Du har handling, ikke visjon. Det er det du gjør.
Skjønnheten omringer deg. Bare ta den innover deg!
Jeg går ikke bare i skogen. Jeg skogsbader.
Vi reiser oss!
Man må ha kampånd.
Å være i naturen kan forvandle deg.
I oppveksten var Giselle Carrillo så fokusert på å jobbe for familien
at det tok mange år før hun skjønte at noe manglet.
Men da hun fant havet, så fant hun sin hensikt.
Det er et øyeblikk av flyt der tiden bare stopper opp.
Ingenting betyr noe.
Et øyeblikk med kontakt, å bli ett med denne naturkraften.
Da jeg var liten, som dere, kjente jeg ingen som surfet.
Jeg lærte å surfe da jeg var eldre, og havet lærte meg å få kontakt med dette.
Motet mitt.
Jeg håper at dere, om dette er deres første gang på brettet,
vil skjønne i dag hvor sterkt hjertet deres er.
Fullt av mot. Høres det bra ut?
Dette er et lite hjørne av strendene i L.A.
-For en fin oppdagelse. -Det er bare å ta brød…
Flott.
Ja. Foreldrene mine er innvandrere fra Mexico.
GRUNNLEGGER AV LOS COURAGE CAMPS
De inspirerer alt jeg gjør.
De ofret så mye for å komme til dette landet.
Foreldrene mine var så flinke…
Å, mamma.
Foreldrene mine var så flinke til å skjule det for oss.
Jeg visste ikke hvor fattig jeg var før på college.
Jeg fokuserte aldri på meg selv og hva som gjorde meg glad.
Jeg fokuserte på overlevelse.
Jeg visste at jeg kunne komme vekk fra å leve fra hånd til munn
om jeg var flink på skolen.
Jeg og søstrene mine, vi tre gikk på college.
De første jentene i familien som gikk på college.
-Bra, mamma. -Ja.
Ikke hiv tortillaen oppi der.
Legg den ned forsiktig.
Ellers blir den svidd.
Jeg vokste opp øst i L.A.
Mamma jobbet på en matfabrikk hele livet.
Pappa er mekaniker.
På søndager så jobbet vi.
Vi brukte aldri søndagene til å gjøre noe avslappende,
som å sitte på stranda.
Det gikk mange år før vi hadde paraply og stoler.
Og selv når vi hadde det, så var det de man fikk på tienditaen i gata
som kostet fem dollar.
Vi kommer og er her, men vi føler oss ikke som alle andre.
Så har du i bønner og mais, som du liker det.
Da jeg var liten, så tok det mange år før jeg fikk en badedrakt.
Foreldrene mine tok meg med på stranda to ganger.
På en av de turene
hadde søsteren min et lite uhell der en bølge kastet henne rundt.
Mamma kan ikke svømme.
Det var fryktelig skummelt for henne.
Jeg husker at mamma sa:
"Vær forsiktig med havet. Hun er en traicionera."
På spansk betyr det "vær forsiktig med havet, for hun vil forråde deg".
Det budskapet gjorde inntrykk.
Om jeg går ut i havet, så er det et farlig sted.
Hvorfor bestemte du deg for å lære å surfe?
Søsteren min og jeg flyttet til en toromsleilighet i Venice Beach.
Vi gikk ut i Venice Beach.
Vi var med en instruktør i to timer.
Vi var kalde og misfornøyde.
-Men det var gøy. -Bestemt.
Veldig bestemt. Jeg red ingen bølger den dagen.
Det tok seks måneder før jeg fikk ri en bølge.
Var du nervøs da hun begynte å surfe?
Veldig.
Ja. Men jeg tror på dem.
Det var en påtagelig frykt
som jeg ikke ville overvinne.
Havet har personlighet. Det er sånn hun lærer oss.
For hver dag, så lærer hun deg noe nytt.
Hun viser en ny side av seg, og reaksjonen er viktig.
Det er sånn jeg fant motet mitt igjen.
Ved å stupe uti det jeg fryktet mest.
Mange klarer det ikke, men vi blir gradvis sterkere.
Se på deg. Du blir allerede sterkere. Jeg kjenner det!
Jeg skal hjelpe deg å gå ut. Klar?
Jeg var lærer før. Det var fem fantastiske år med å forme små sinn.
Jeg husker at jeg tenkte: "Hadde det ikke vært fint for elevene
om de bare kunne føle dette en dag? Føle det jeg føler.
Føle havets kraft og hvordan det endret meg."
Det var opprinnelsen til Los Courage Camps.
-Hva heter du? -Mia.
Hyggelig, Mia.
-Hva heter du? -Lea.
Hyggelig å møte deg, Lea.
-Hvem er denne frøkna? -Dahlia.
Du store, Dahlia. Så gøy. Hvor gammel er du?
-Fire. -Du er fire!
-Er det din første gang? -Ja.
Du og jeg, ok? Tror du at du blir bedre enn meg?
-Ja. -Enig.
Klaske neve igjen? Herlig. Jeg er klar.
Se bort på stranda.
Og skli.
Hold dere nede.
Stå lavt. Som en proff. Perfekt.
I dag skal dere lære å…?
Være modige.
Jeg håper at Los Courage Camps og de små jentene…
Opp med hodet.
…får en mulighet til å se en virkelig sterk latinamerikansk kvinne.
Du klarte det! Jøss.
Bra, Mia. Bra.
Du har levd et liv som mange andre kan lære av.
Å finne en lidenskap og følge den. Og være uredd.
Opp med hodet.
Jeg må vise jentene som jeg underviser i Los Courage Camps
at de har en fantastisk mulighet
til å leve et liv som gir dem gåsehud.
Surfing viser deg hva kroppen kan få til.
Og kontakten med vannet og hvordan du kan flyte med denne naturkraften.
Takk.
-Takk. -Ha det.
Dahlia, jeg trenger to.
Herlig!
Opp og stå.
Tar vi opp?
PRIMATOLOG OG ANTROPOLOG
Det er mange vågale kvinner hvis forhold med naturen
er utrolig inspirerende.
De kjemper for en bedre fremtid for seg selv,
sine samfunn og miljøet. For oss alle, egentlig.
Jane Goodall er en av mine personlige heltinner
for alt arbeidet hun har gjort i sin livstid.
-Hei, dr. Goodall. -Hallo.
-Hei. -Så fint å møte deg.
Hyggelig å møte deg, ja.
Hvordan går det?
Jeg er travlere enn noensinne.
Hører dere meg? Jane, Mya-Rose?
-Ja, vi hører deg. -Ja.
Mya-Rose Craig kan kalles en vordende Jane Goodall.
MILJØAKTIVIST
Men jeg tror hun er det og mye mer.
Jeg har gjort dette siden jeg var veldig ung.
Gjennom sin elsk for fugler og naturen, og sin drivkraft
har hun blitt en ustanselig miljøaktivist.
Min generasjon har alltid måttet tenke på klimaendringer.
Så ble vi eldre, og det kom en bølge da vi endelig skjønte at "de voksne"
ikke ville løse dette, så vi måtte gjøre det selv.
Vi har te og whisky.
Bare en slurk. Det er det eneste som hjelper stemmen.
Visste du det?
-Jeg har prøvd… -Nei.
Jeg har spurt fire operasangere,
hver for seg: "Hva gjør du når du blir sliten i stemmen?"
Whisky.
-Interessant. -Ja.
Jeg må prøve whisky-trikset.
Vær så god.
Da jeg var liten, fikk bestemor meg til å puste inn varm whisky,
men jeg fikk en god dose honning også, når jeg hadde vondt i halsen.
Hjelper ikke. Bare dette.
Jane, kan du fortelle om hvorfor naturen alltid har vært så viktig for deg?
Ikke bare det arbeidet du har gjort, men også for deg som person.
Jeg har alltid elsket dyr.
I oppveksten så hadde jeg ikke TV.
Jeg lærte av å være utendørs.
Akkurat her i Bournemouth, der jeg vokste opp.
Jeg gikk langs klippene over havet med hunden min, Rusty.
Jeg elsket dyr. Det er ingen spesiell grunn.
Jeg ble født slik.
Uten TV, så leste jeg bøker.
Jeg var åtte år da jeg leste den første Doktor dyregod-boka.
Og… Etter det leste jeg Tarzan.
Jeg bladde gjennom denne før du kom, og den er så vakker.
Jeg ser hvordan den kan ha inspirert fantasien til noen.
Jepp.
Det fikk meg til å drømme om å bli stor, dra til Afrika og leve med ville dyr,
og skrive bøker om dem. For jenter var ikke forskere på den tiden.
De lo av meg og sa at jeg burde drømme om noe jeg kunne oppnå.
Men ikke min mor.
Hun sa: "Om du vil gjøre noe sånt, så må du jobbe veldig hardt,
utnytte alle muligheter,
og om du ikke gir opp, så vil du klare det."
Du aner ikke hvor mange tenåringer har skrevet eller sagt til meg:
"Takk. Fordi du gjorde det, så kan jeg gjøre det også."
Mye av miljøaktivismen og kampanjearbeidet jeg har gjort
har røtter i alt arbeidet som du har gjort.
Er det noe du mener vi burde lære
fra alle tiårene du har brukt på å observere sjimpanser
i tillegg til å prøve å beskytte dyrene i sine habitat?
Du vet, en av de tingene…
Da jeg ble sendt til Cambridge av Louis Leakey, min mentor,
i 1961, så hadde jeg bodd med sjimpanser i rundt ett år.
Jeg visste ikke så mye om dem da.
Men de sa at man ikke skulle gi sjimpansene navn, men nummer.
Det er mer vitenskapelig.
Og du kan ikke snakke om deres personligheter, sinn eller følelser.
De er bare for mennesker.
Jeg hadde lært av hunden min at det ikke var sant.
Så mye som disse professorene visste…
Det var skummelt for meg. Jeg hadde ikke gått på college.
Nå skulle jeg ta doktorgrad i etologi, og jeg visste ikke hva etologi var da.
Gradvis, takket være mine sirlige notater, og Hugos filmdokumentarer…
FILMSKAPER OM DYREVERDEN
…som begynte å bli sett,
så lærte vi at den største forskjellen
mellom oss og våre nærmeste slektninger,
som vi deler så mange adferdsmønstre med,
er den eksplosive utviklingen av vårt intellekt.
Men dyr er mye mer intelligente enn vi trodde før.
Mya-Rose.
Du studerte fugler, ikke sant? Du vokste opp i naturen?
Foreldrene mine var fuglekikkere.
Jeg var ni dager gammel da de tok meg med på fuglekikking.
Det var alltid noe som jeg har elsket å gjøre.
-Ser du nebbet? -Ja.
-Hvilken farge har det? -Oransje.
De er veldig vakre og enkle å få øye på.
Og de er overalt, enten du er på landet eller i en by.
Du må ha tålmodighet og godt syn.
Og latterlig optimisme.
Hva er det?
Du må ha mye håp.
Det er nok sant.
Jeg så den.
Jeg jobber mye med å hjelpe barn og unge
med å få kontakt med naturen ved å gjøre ulike typer fuglekikking.
Jeg tror jeg hadde vært en annen
om jeg ikke vokste opp med å elske fugler og det å være ute i naturen.
Naturen kan ha stor innvirkning på oss.
Noen ganger kan kontakt med naturen være livsviktig.
Jeg har det kjempegøy. Jeg føler meg sterk.
Silvia Vasquez-Lavado fant naturen i en tid
da hun virkelig trengte det.
Da oppdaget hun en ny vei i livet som tok henne
til de høyeste fjellene på hvert kontinent.
Min sjuende fjelltopp.
CATSKILL-FJELLENE
Wow. Se der.
-Praktfullt. -Vakkert.
Det er vakkert.
Wow.
Jeg er veldig opptatt av å få dette budskapet ut.
FJELLKLATRER
Jeg er fjellets budbringer. Jeg vil omvende folk.
-Har du det på en skjorte? -Jeg burde det.
Du burde det.
-Ja. -Jeg kjøper noen.
Ja. Fjellets budbringer.
-Fjellets budbringer. -Ja takk.
Det vi skal gjøre, er å øve på å rappellere ned et fjell.
Om du ser på rappelleringsutstyret, så har det tenner her.
Det skaper friksjon på tauet når vi prøver å komme oss ned.
-Vi vrir her. -Vi vrir om låsen.
Så tester du den ved å legge press på den. Dette er livslinja vår.
-Dette her? -Ja.
Dette her.
-Det stopper oss fra… -Ok.
Det får oss trygt ned.
Ok. Først så tar du… Åpne opp hånda. Ta…
-…den nederste delen. -Nederste.
Og så lukker du hånda.
Jeg drar i den. Om jeg vil gå ned nå, så går det i stykker.
-Om jeg skal henge fra en klippe… -Spenningen.
…ved å bare beholde denne, så er jeg trygg.
Bare prøv å slippe og…
-Jeg kjenner det. -Du kjenner det litt.
-Ja. -Skjønner.
Det er det viktige.
Du kan stoppe deg selv.
Ja.
Som jeg sier til barna, sikkerhet først.
Sikkerhet først. Ditt liv avhenger av den, så…
Elsker det.
Det jeg beundrer med din historie,
er at du har brukt naturen til å bli helbredet.
Kan du prate om den prosessen?
Akkurat som for en av tre kvinner i verden, er jeg dessverre
en som overlevde seksuelt misbruk.
Traumet fra den hendelsen
og den perioden, gjorde at jeg stagnerte.
-Og… -Da du var barn?
Det skjedde da jeg var mellom seks og ti år.
Dessverre så begynte jeg å prøve å glemme minnene ved å drikke.
Jeg drakk meg selv til døde.
Jeg traff bunnen. Og jeg ba mamma om hjelp.
Hun ba meg komme til Peru
for å bli med på en helbredende meditasjon med henne i naturen.
Mens vi mediterte, var det første jeg så
bilder av meg selv som liten jente i perioden da jeg ble mishandlet.
Satt i et lite hjørne og skalv.
Og så var jeg voksen og omfavnet den lille jenta
og kjente en forbindelse som jeg hadde ignorert.
Mens vi fikk kontakt med hverandre, så hørte jeg rumling.
Plutselig dukket det opp fjell, og jenta mi dro meg mot fjellene.
-Jøss. -Var det det du så og følte?
Det var det jeg så og følte i dette synet.
-Utrolig. -Det var utrolig.
Etter det synet, tenkte jeg: "Jeg kan ta det på to måter.
Jeg kan bruke det som en metafor for å gå i livets fjell med jenta mi.
Eller så kan jeg faktisk bestige et fjell."
-Wow. -Og jeg tenkte…
Det koblet meg til den enorme smerten i livet.
Da burde jeg bare bestige verdens høyeste fjell.
-Så jeg reiste til Everest. -Du begynte der.
Du tenkte: "Jeg ser et fjell. Jeg begynner ikke smått.
Jeg bestiger verdens høyeste fjell."
Første dagen kom vi til en by kalt Namche Bazaar,
inngangsporten til Himalaya.
Det var da livet mitt ble endret for alltid.
For første gang i livet…
Du ser fjellsiden,
som ikke ligner noe av det du har sett for deg.
Og du er en bitte liten maur
som går i denne gigantiske naturen.
Da du så disse praktfulle, enorme fjellene…
Jeg følte at jeg var beskyttet og hørte hjemme. En utrolig sterk følelse.
Intet menneske hadde fått meg til å føle det.
Jeg husker at jeg følte at jeg ville gå lenger.
Det er vakkert at naturen kan få deg til å føle det.
Det har vært en vakker dag. En sterk og vakker dag.
Jeg er i syvende himmel.
Du visste at det var noe i deg som fikk deg til å gå dit.
Ja.
-Den jenta inni deg. -Ja.
Hun ledet deg, og plutselig var du der og hadde en transcendental opplevelse.
Jeg fikk kontakt med meg selv igjen.
Det var et sterkt budskap som sa:
"Silvia, dette er din reise. Du må bli her."
Jeg var takknemlig for Everest.
Og jeg sa: "En dag skal jeg komme tilbake og si takk.
Jeg prøver å gå opp til topps."
Det var begynnelsen på denne historien.
-Du forpliktet deg til deg og fjellet. -Ja. Det villeste…
For Everest er det vestlige navnet, men på tibetansk heter det Chomolungma,
som betyr "verdens mor".
Å. Det er så perfekt.
Og her sto jeg og ga et inderlig løfte til verdens mor.
-Herregud. -Og det er det…
Det var det som startet denne reisen.
-Vidunderlig. -Utrolig.
-Vi går ned til bunnen. -Greit.
Jeg gjør deg klar, og så går jeg ned først.
Ok.
Jeg hadde øyeblikk der jeg tenkte: "Å! Dette er fantastisk."
Jeg har aldri kjent det du kjente ved Everest.
Den følelsen av vidunder, betydning og hensikt.
Jeg har ikke hatt det øyeblikket ennå.
-Prøv å lene deg tilbake. -Jepp.
Fint lite vann her.
Du store.
Nå er du klar til å komme ned.
-Jeg gir deg litt tau. -Ja.
-Greit. -Du er klar.
Bred i beina.
-Sånn, ja. Bra. -Greit.
-Len deg tilbake. -Men…
Jeg har deg.
-Begge hender ned. -Men jeg…
Jeg er ikke så god til å ta tak i tauet.
-Setter det seg fast? -Ja.
Dette er så bra. Her er vanntrykket.
Om du må, så må du.
-Er vi klare? -Jepp.
Du klarer det. Du klarer det.
Du lar meg ikke dø.
Det er der jeg er nå.
-Jeg skal ikke dø. -Nei. Små skritt.
Små skritt.
Vi passer på.
Sånn, ja. Perfekt.
Min store oppgave er å samle så mange som jeg kan…
…og jeg tror at når du opplever fordelene,
så blir du mer klar over hvilken rolle du spiller sammen med miljøet.
-Du klarte det. -Takk.
Du er helt rå.
Du må bli med til Everest-basen en gang.
-Du må… -Avtale. En gang.
-Du var flink. -Fint. Takk.
Datteren min blir så imponert over meg nå.
Alle sjimpanser har en egen lyd de hilser med.
Vi kaller det "pant-hoot". Det er på avstand, så det er ikke til deg.
Det er til deg, for du er på avstand.
-Ok. -Og det er…
Deg hilser jeg på på nært hold.
Om dere liker hverandre, så klemmer dere vanligvis.
De hadde ikke likt å måtte hilse med albuen under covid.
Men det triste er at klimaendringer, tap av biologisk mangfold
og pandemien har skjedd
på grunn av vår mangel på respekt for naturen og dyrelivet.
Det er vår feil. Vi gjorde det.
Ja. Det er vanskelig å begripe av og til.
Mengden med skade vi har voldt planeten på så kort tid.
Jeg har faktisk sett det.
Jeg tror det er mye optimisme i hvor mange unge,
inkludert deg, som engasjerer seg i å prøve å beskytte naturen.
Jeg har alltid følt meg alene
som ung person som brydde seg om miljøet.
Og plutselig
var det hundretusenvis av barn på min alder i gatene
som demonstrerte.
Jeg husker at jeg tenkte at noe hadde endret seg.
Det var det som ville endre alt.
Mange unge får høre at deres mening ikke betyr noe.
IKKE SNOOZE HANDLE NÅ!
Men unge har hatt en utrolig innflytelse…
REDD KLIMAET VÅRT
…med tanke på samtalen om klimaendringer
og klimaendringsbevegelsen.
Det er bevisstgjøring.
Kanskje det er et håp for fremtiden
om vi har så mange i verden
som kjemper for å beskytte planeten.
-Vi reiser oss! -Vi reiser oss!
-For våre fjell! -For våre fjell!
Noen av de høyeste og viktigste stemmene
i kampen tilhører den innfødte befolkningen.
KLIMASAMLING
De som er mest forbundet til naturen er de mest sårbare
mot klimaendringens ødeleggelse.
Som en av urfolket er det viktig for meg
og min velvære å gå ut i naturen og få kontakt igjen.
Uten dette hadde det ikke vært mulig for meg å være her.
Jeg er en del av jorden. Jeg er i ett med naturen.
Quannah Chasinghorse og hennes mor, Jody Potts,
har jobbet hardt for å beskytte naturreservatet i Alaska.
Quannah brukte plattformen
som modell til å få folk med på aktivismen.
Begge de to er store naturkrefter.
-Ja. -De beskytter ikke bare naturen,
de er vågale og står på frontlinja.
INGEN STJÅLNE SØSTRE
-Kjempegod stuing. -Takk.
Denne smaken er helt utrolig.
Det er elgsuppe. En viktig rett for oss i Alaska.
MODELL OG LANDBESKYTTER
Det er elgkjøtt, salt, løk…
LANDBESKYTTER
…gulrøtter, selleri og ris. Det er livretten vår.
Virkelig.
-Det er nydelig. -Takk.
Tok du med elgkjøtt?
-Ja. -Herlig!
-Helt fra Alaska? -Ja.
-Så kult. -Ja.
Quannah, du har flyttet til L.A.
Å flytte hit fra Alaska har vært et kultursjokk.
Det måtte jo det.
Har du funnet måter å være i naturen på?
Har du funnet steder der du får mer kontakt med jorden,
selv om den ser og føles annerledes ut enn det du er vant til?
Jeg er ikke helt ute av byen, men det er nok til at jeg får puste.
Å kunne finne en balanse
utenfor mine forfedres hjem er veldig viktig.
Jeg ville spørre om tatoveringene,
for alle vet om tatoveringer nå, men dine har en viktig betydning.
For vårt folk, altså gwich'in, får kvinner tatoveringer på haka
som en overgangsrite.
De tar seg den tiden til å lære om det å være kvinne.
-Så får de sin første haketatovering. -Den første, er det én linje?
Jeg leste at din mor ga deg din første tatovering.
Ja, mamma er stammens tradisjonelle tatovør.
Det er en ære for meg, for der jeg står,
er jeg ikke bare den første innfødte modellen på mitt nivå,
men også den første innfødte modellen med ansiktstatoveringer.
Jeg er den første jenta i stammen som fikk en tradisjonell tatovering
på den alderen i over et århundre.
Der jeg kommer fra, er det misforstått. Det er mange stereotypier.
Mange spør: "Bor dere i igloer?"
Nei, vi bor ikke i igloer.
Hva slags reaksjoner har du fått som modell?
For det må være…
Du har ikke bare en stor karriere, men du representerer folk også.
For hvert sted jeg befinner meg i, prøver jeg å ta med mitt folk.
Når jeg får muligheten til å snakke om saken min
og hvorfor jeg ble modell…
For det kommer øyeblikk der jeg tenker: "Hjelper dette mitt folk? Hva gjør jeg?"
Skjønner du?
Så tenker jeg på alle de innfødte jentene som føler seg sett.
Så leser jeg meldingene jeg får fra de jentene
og kvinnene som sier:
"Min datter føler seg vakker takket være deg.
Hun ser en innfødt i et blad.
Hun kjenner det og føler seg sterk."
Når Quannah er så kjent…
En stor del av henne på alle de forsidene er:
"Vi er fortsatt her. Vi har holdt ut, og vi er fortsatt her."
Jody, både du og Quannah har blitt kjent
for deres aktivisme rundt klima og beskyttelse av land,
vann og luft. Kan du si hvordan det startet?
Hvordan ble du en leder for det?
Jeg tror…
Jeg var velsignet med å vokse opp nær jorden.
Når vi er ute, er vi ikke bare ute. Vi observerer.
I min livstid… og spesielt de siste 12 årene,
så har jeg sett store forandringer i landet.
Og vi som urfolk går i møte med en krise,
for det endrer hvordan vi lever på de stedene.
Det er sånn mange av oss
merker klimaendringene, og vi snakker ut om det.
Jeg dro til D.C. og talte på vegne av vårt hellige land
og mitt folk, og det gikk gjennom i Representantenes hus.
Jeg kjente bare en seiersrus av at dette kunne bli til noe.
Vi kan kanskje faktisk beskytte landet vårt.
Da ville jeg bare gå enda lenger.
Jeg ville gjøre mer, og jo mer jeg gjorde,
jo mer fant jeg min skjønnhet og makt gjennom stemmen min.
Det var viktig for meg å representere på den rette måten,
på den beste måten jeg kunne.
Å kunne gå inn i et rom og være meg selv
og bli godtatt for den jeg er.
Du snakker mye om yngre folk
som du inspirerer og håper får et enklere liv.
Hva betyr det for deg å gjøre eldre mer synlige?
Det betyr bare alt. Hver gang jeg går til et urfolksamfunn
og besøker en av de eldre, så vil jeg bare gråte.
For de har vært gjennom så mye.
Folkemord, internatskole…
Jeg blir trist.
-Og jeg er her ennå. -Ja.
Jeg kan godta helt den jeg er
som urperson, og de kunne ikke det.
-Det er så sant. -De kunne ikke det.
De var redde for å være seg selv. Og at jeg kan
virkelig vise det frem for verden, i et blad…
-Ja. -Det er så stort.
Så fint å være her.
Når jeg er på slike steder, spesielt nye steder,
tenker jeg alltid på forfedrene og hvilke urfolk som var her.
Livet mitt har ikke vært lett.
Det var lettere enn mine besteforeldres, men det var ikke perfekt.
Den sterkeste kraften i livet mitt jeg har prøvd å gi
våre barn, er at våre tradisjonelle verdier og kultur,
og forbindelsen vi har til jorden er det som gir oss styrke.
Det er bevis på at vi trenger natur for god psykologisk utvikling.
Og vi trenger naturen… Har du hørt om skogsbading?
-Ja. -Ja.
Leger anbefaler det nå.
Fordi det er så bra for vår psykologiske, mentale og fysiske helse
å være ute i naturen.
Og om du er midt i en by, så hent naturen inn i byen.
Jeg var i New York den 11. september.
Det var skremmende.
Byen ble død og stille.
Alt du hørte var ikke New York-trafikken,
men politi- og ambulansesirener.
Jeg har så mange historier. Men det var en ung kvinne.
Hun så en søppelkontainer kjøre forbi, med noen tregreiner oppi.
På et vis klarte hun å overtale dem til å ta treet ut av kontaineren.
Treet ble fraktet til en botanisk hage, det krevde mye jobb og kjærlighet,
men det begynte å vokse.
Til slutt ble det flyttet tilbake til der hvor det er nå.
9/11 MINNESMERKE
En av grunnene til at jeg har håp, er naturens motstandskraft.
På den internasjonale fredsdagen, da jeg var i New York,
så dro vi til de overlevendes tre.
Jeg så opp, og i grenene så jeg et vakkert, lite fuglereir.
Da falt bitene bare på plass.
Treet hadde overlevd, og nå hjalp det fuglene dine
å skape nytt liv.
Er det ikke fint?
Ja.
Mer enn en fin historie. Det er en viktig en.
For meg så er håp ikke å se på verden gjennom rosenrøde briller.
Det er handling.
Jeg ser for meg nå at vi er i en mørk tunnel.
Det er en mørk verden rundt oss.
Og bortenfor denne tunnelen ser du et lysglimt.
Men vi må jobbe hardt og dra opp ermene.
Klatre over, krabbe under, jobbe oss gjennom hindrene,
og så kommer vi dit.
Man må ha en visjon og et mål, og man må ikke gi opp.
Vi må bare ha kampånd.
Ja. Om vi får folk til å handle og involvere seg
og gjøre, heller enn tenke,
så tar det bort den apatien
-og gir folk håp også. -Ja.
Hvert eneste menneske som lever på planeten i dag betyr noe.
Alle har en rolle å spille, selv om de ikke vet hva den er.
Det viktigste er
at alle mennesker påvirker planeten hver dag.
Når vi blir mer bevisste og utdannede, kan vi velge
hva slags forskjell vi vil utgjøre.
Amen.
Takk, begge to.
Der, ja.
Tusen takk, alle sammen. Takk, Jane.
-Takk. -Takk.
Takk.
Jeg har kaffe, skål.
Du ser så morsom ut. Skål.
Jeg er gammel nok til å drikke whisky.
En av de største utviklingene de siste ti-tjue årene
er hvordan kvinner har gått inn i lederskapsposisjoner
for å bekjempe klimaendringer, reparere miljøet
og få oss tilbake til naturen.
Som Jane Goodall sa, så er håp noe som overlevende har.
Det er en strategi for å få ting gjort.
Vi alle har den ånden i oss.
Men folk vet det ikke.
De lar den ikke vokse. De lar den ikke fly.
De er redde eller nervøse eller nedslåtte.
Så vi må slippe løs den ukuelige ånden
for å gjøre dette til en bedre verden for alle levende ting.
Tekst: Ekaterina Pliassova