- Také ticho. - Áno.
Nachodila som sa po lesoch… Kedysi mi boli útočiskom.
Bola to akási svätyňa. Kde som si vyčistila hlavu.
Kde som unikla zo svojho života.
A to bolo hlavne po voľbách v roku 2016.
Keď… Myslím, že deň po voľbách
som stretla mladú ženu s bábätkom na chrbte a so psom.
Zbadala ma a rozplakala sa.
Rozprávali sme sa, a potom uverejnila našu fotku.
MAMA STRETLA V LESE HILLARY A MNOHÝCH TO POTEŠILO
A zrazu prechádzky po lese
- boli témou meme. - Rozplakávaš ľudí v lese.
Áno, ale… Je to dobré prostredie na vyplakanie sa.
Natrafila som na japonskú procedúru s názvom lesný kúpeľ.
Spomínam, že si mi to hovorila.
- Áno. - Doslova len…
Je to výstižné.
Vravela si: „Kúpem sa v lese.“
Predstavujem si, ako ľudia chodia do lesa,
pozerajú sa na stromy
a točia sa na mieste.
- Predstavuješ? - Áno!
Ty to robíš, nielen si to predstavuješ.
Presne to robíš.
Tá krása okolo nás.
Teda, len… Len to všetko vstrebajte!
Ja sa len tak neprechádzam v lese. Ja sa v lese kúpem.
Povstali sme!
Musíte mať bojovnú dušu.
ŽENY S GURÁŽOU SÚ SILOU PRÍRODY
LOS ANGELES KALIFORNIA
Čas strávený v prírode nás dokáže zmeniť.
Giselle Carrillová vyrastala so zameraním na tvrdú prácu pre rodinu.
Až po rokoch si uvedomila, že jej niečo chýba.
Keď však objavila oceán, našla svoj zmysel.
Je to okamih splynutia, keď sa čas zastaví.
Na ničom nezáleží.
Je to okamih prepojenia, jednoty so silou prírody.
Keď som bola malé dievčatko ako vy,
nepoznala som nikoho, kto surfoval.
Surfovať som sa naučila staršia
a oceán ma naučiť čerpať z tohto.
Z mojej odvahy.
A dúfam, že si dnes, keď prvý raz surfujete,
uvedomíte, aké silné srdce máte.
Plné odvahy.
Môže byť?
Sme na rohu losangeleských pláží.
Toto je veľký objav.
Ponúknite sa a dajte si chlieb…
Skvelé.
Áno. Moji rodičia sú imigranti z Mexika.
ZAKLADATEĽKA, LOS COURAGE CAMPS
Sú mi inšpiráciou vo všetkom, čo robím.
Obetovali veľmi veľa, aby nás dostali do tejto krajiny.
A odviedli úžasnú prácu…
Mami.
Rodičia odviedli úžasnú prácu v tom, ako to pred nami schovávali.
Až na výške som zistila, aká som bola chudobná.
Nikdy som sa nesústredila na Giselle a aby bola šťastná.
Lebo som sa sústredila na prežitie.
Vedela som, že možná cesta zo života od výplaty k výplate,
je prosperovať v škole.
A tak som ja aj obe sestry… Všetky tri sme šli na výšku.
Prvé dievčatá v rodine išli na univerzitu.
- Super, mama. - Áno.
Tortillu tam nehádž.
Opatrne ju tam polož.
Inak to môže vyprsknúť a zhorieť.
Vyrastala som na východe L.A.
a mama celý život pracovala v potravinárskom závode.
Otec je opravár.
V nedeľu sa pracovalo.
Nikdy sme v nedeľu neoddychovali, nesedeli napríklad celý deň na pláži.
Až po rokoch sme si kúpili slnečník a ležadlá.
Aj keď sme ich kúpili,
boli z tiendita odvedľa a stáli päť dolárov.
Takže, keď sme tam prišli, aj tak sme sa necítili ako ostatní.
Podľa chuti môžeš pridať fazuľu a kukuricu.
Ako malá som celé roky nemala ani plavky.
Naši ma vzali na pláž asi tak dva razy.
A na jednom z výletov
mala sestra malú nehodu, keď ju odhodila vlna.
Mama nevedela plávať.
Preto to bolo pre ňu najviac desivé.
Spomínam si, ako vravela:
„Pozor na oceán. Je to traicionera.“
Čo po španielsky znamená, pozor na oceán, zradí ťa.
A to vo mne zostalo.
Že ak pôjdem do oceánu, je to tam nebezpečné.
Ako si dospela k rozhodnutiu naučiť sa surfovať?
So sestrou sme sa presťahovali
do jednoizbového bytu na Venice Beach.
Išli sme na tú pláž.
Boli sme tam dve hodiny s inštruktorom.
Bola mi zima, trochu som bola zúfalá.
- Ale stále nadšená. - Odhodlaná.
Odhodlaná. Taká odhodlaná.
Nechytila som ani jednu vlnu.
Trvalo mi pol roka, než som chytila prvú vlnu.
Boli ste nervózna, keď začínala?
Veľmi.
Áno.
Ale verila som im.
Bol to taký viditeľný, hmatateľný strach,
proti ktorému som nemohla bojovať.
Oceán má osobnosť a tak nás učí.
Každý deň nás naučí niečo nové.
Ukazuje nám svoje odlišné stránky a ako naň reagujeme.
Tak som znovu našla v sebe odvahu.
Tak, že som skončila do niečoho, čoho som sa najväčšmi bála.
Veľa ľudí to nevie, ale pomaličky zosilnieme.
Tak… Pozrimeže. Už silnieš.
Cítim to!
Tak ti pomôžem na vodu.
Pripravená?
Pracovala som ako učiteľka a bolo to úžasných päť rokov formovania
tých malých myslí.
Spomínam si, ako som uvažovala, že by bolo krásne, keby sem žiaci
mohli jedného dňa prísť a cítiť to.
Cítiť to, čo ja.
Cítiť silu oceánu a ako ma zmenil.
Tak sa zrodilo Los Courage Camps.
- Ako sa voláš? - Mia.
Mia. Teší ma, Mia.
- Ako sa voláš? - Lea.
Lea. Teší ma, Lea.
- A tento drobček je? - Dahlia.
Ó, bože, Dahlia. Úžasné. Koľko máš rokov, Dahlia?
- Štyri. - Štyri!
- Prvý raz surfuješ? - Áno.
Tak sme dve.
Myslíš, že budeš lepšia ako ja?
- Áno. - Ja tiež.
Dáš na to? Super. Dobre, som pripravená.
Hlavu hore, pozerajte na pláž.
A kĺžeme sa.
Zostaneme dole.
Ukážte mi to. Dolu ako profíčky. Dokonalé.
Dnes sa naučíme?
Byť odvážne.
Dúfam, že dievčatká, ktoré prídu do Los Courage Camps…
Hlavu hore.
…budú mať možnosť vidieť ozaj silnú Latinoameričanku.
Zvládla si to. Jéj.
Výborne, Mia. Výborne.
Z tvojej životnej cesty sa môžu mnohí učiť.
Nájsť svoju vášeň a držať sa jej.
A byť nebojácny.
Hlavu hore.
Mojou úlohou a tým, čo v Los Courage Camps učím, je dievčatám ukázať
že majú takúto úžasnú príležitosť
žiť život, z ktorého majú zimomriavky.
Surfovanie vám ukáže, čo dokáže vaše telo.
Aj spojenie s vodou a ako dokážete splynúť s touto prírodnou silou.
Ďakujem. Ďakujem.
- Ďakujem. - Ahoj.
Dahlia, moja, daj mi obe. Daj obe.
Výborne!
Hore sa.
BOURNEMOUTH ANGLICKO
Nahráva sa to?
PRIMATOLOGIČKA A ANTROPOLOGIČKA
Vzťah týchto žien s gurážou k prírode
je pre mňa ozaj inšpiratívny.
Bojujú za lepšiu budúcnosť pre seba,
pre svoje komunity, pre prostredie. Pre nás všetkých.
Jane Goodallová patrí k mojim hrdinkám
pre všetku prácu, ktorú za život vykonala.
- Doktorka Goodallová. - Ahoj.
- Rada vás spoznávam osobne.
Aj ja teba, áno.
Ako sa máte?
Mám najviac práce za život.
Počujete ma? Jane? Mya-Rose?
- Áno, počujeme. - Áno.
Myu-Rose Craigovú volajú nová Jane Goodallová.
ENVIRONMENTÁLNA AKTIVISTKA
Podľa mňa je nielen to.
Týmto veciam sa venujem už od útleho detstva.
Vďaka láske k vtákom a k prírode a svojmu odhodlaniu
sa stala zanietenou environmentalistkou.
Moja generácia musí myslieť na klimatické zmeny.
A s pribúdajúcim vekom prišlo prebudenie,
keď sme si konečne uvedomili, že takzvaní dospelí toto nevyriešia,
takže to musíme urobiť sami.
Máme čaj a whisky.
Len kvapku. To jediné pomáha na môj hlas.
Poznáš to?
- Skúšala… - Neskúšala.
Opýtala som sa štyroch operných spevákov,
každého zvlášť: „Čo pomáha na unavené hlasivky?“
Whisky.
- Zaujímavé. - Ozaj.
Musím dať whisky šancu.
Do toho.
Keď som bola malá, starká mi dávala vdychovať horúcu whisky,
ale popravde, s hojnou dávkou medu,
keď ma bolelo hrdlo.
To nepomáha. Nie… Nie tak ako toto.
Jane, povedali by ste nám o tom, prečo je pre vás príroda taká dôležitá?
Nielen pracovne, ale pre vás ako človeka.
S láskou k zvieratám som sa narodila.
Keď som vyrastala, nebola TV.
Tak som sa učila zo sveta vonku.
Priamo tu. Sme v Bournemouthe, kde som vyrastala.
Prechádzala som sa po týchto útesoch nad morom
s mojím psom, Rustym.
Milujem zvieratá. Moja láska k zvieratám nemá dôvod.
Taká som sa narodila.
A keďže nebola televízia, tak som čítala.
Mala som osem, keď som prvý raz čítala knihy o doktorovi Dolittlovi.
A potom o Tarzanovi.
Prelistovala som si ju, než ste prišli,
a je skutočne nádherná.
Viem si predstaviť, ako… ako to podnieti niečiu predstavivosť.
Áno.
Tak som začala snívať, že keď vyrastiem, pôjdem do divočiny v Afrike a budem
písať knihy o zvieratách.
Vtedy neboli ženy-vedkyne.
Vysmiali ma a povedali, aby som snívala o niečom, čo môžem dosiahnuť.
Ale moja mama nie.
Povedala: „Ak chceš ozaj robiť niečo také,
budeš musieť tvrdo pracovať,
využiť príležitosť
a ak sa nevzdáš, nájdeš spôsob.“
Ani nezrátam, koľko tínedžerov mi napísalo či povedalo:
„Ďakujem. Keď ste to zvládli vy, dokážem to aj ja.“
Mnohé environmentálne kampane, ktorým sa venujem,
pramenia z práce, ktorú ste vykonali.
Myslíte, že si máme čo vziať od šimpanzov
po celých desaťročiach, keď ste ich pozorovali
a snažili sa chrániť zvieratá v ich habitátoch?
Nuž, myslím… Jedna vec je…
Keď ma môj mentor Louis Leakey poslal na Cambridge
v roku 1961,
bola som so šimpanzami asi rok.
Až tak veľa sa o nich vtedy nevedelo.
Ale povedali mi, že ich nemôžem pomenovať, musím ich očíslovať.
Je to vedeckejšie.
A nemôžem hovoriť o ich osobnosti, mysli
či o emóciách.
Že tie sú jedinečné pre ľudí.
Nuž, pri svojom psovi som zistila, že to nie je pravda.
Títo profesori, so všetkými vedomosťami…
Bolo to pre mňa desivé. Nechodila som na univerzitu.
A zrazu som si robila doktorát z etológie,
a ani som nevedela, čo etológia je.
A tak postupne, vďaka mojim podrobným poznámkam,
vďaka Hugovým dokumentárnym filmom…
DOKUMENTARISTA
…ktoré začal natáčať,
sme zistili, myslím, že najväčší rozdiel
medzi nami a našimi najbližšími príbuznými,
s ktorými máme toľko spoločných prejavov správania,
je prudký vývoj nášho intelektu.
Ale zvieratá sú oveľa inteligentnejšie, ako sme si mysleli.
Mya-Rose.
Pozorovala si vtáky, však? Vyrastala si v prírode?
Rodičia pozorovali vtáky.
Takže… Mala som deväť dní, keď ma vzali na prvé pozorovanie vtákov.
Vždy som to robila a zbožňovala.
- Vidíš mu zobák? - Áno.
- Akej je farby? - Jasnooranžový.
Sú krásne a ľahko ich zbadáte.
A sú všade, či už ste na vidieku
alebo v meste.
Potrebujete trpezlivosť a dobrý zrak.
A neuveriteľný optimizmus.
Čo je to?
Mať veľké nádeje.
Asi je to tak.
Vidím ho.
Veľa práce venujem úsiliu spojiť deti a tínedžerov
s prírodou a prostredím
prostredníctvom rôznych foriem pozorovania vtákov.
Myslím, že by som bola iný človek,
keby som nevyrastala s láskou k vtákom,
svetu vonku a k prírode.
Príroda nás môže výrazne ovplyvňovať.
A občas môže byť spojenie s prírodu životne dôležité.
Je mi úžasne. Cítim sa poriadne silná.
Silvia Vasquezová-Lavadová objavila prírodu vtedy,
keď ju skutočne potrebovala.
Objavila novú cestu životom, ktorá ju privádza
na najvyššie pohoria každého kontinentu.
Toto je môj siedmy vrchol.
Fíha. Pozrite.
- To je pohľad. - Krása.
Je to krása.
Teda.
Teraz cítim, že som plne oddaná šíreniu tohto posolstva.
HOROLEZKYŇA
Som posol hôr. A som tu preto, aby som konvertovala ľudí.
- Nemáte to na tričku? - Mala by som mať.
Mali by ste.
- Mala. - Kúpila by som si také.
Áno. Posol hôr.
- Posol hôr. - To je na tričko.
Dobre, takže urobíme toto.
Toto je také malé školenie zlaňovania dolu kopcom.
Ak sa pozriete na môj výstroj, uvidíte drobné zúbky.
Tam sa vytvorí trenie na lane, keď budeme zliezať.
- Toto otočíme. - Otočíme zámok.
A odskúšate to tak, že vytvoríte tlak.
Toto je naše záchranné lano.
- To je ono. - Toto?
To je ono.
- Toto nás ochráni… - Dobre.
Toto nás dostane dolu.
Dobre. Takže v prvom rade… Roztvorte dlaň.
Chyťte…
- spodnú časť lana. - Spodok.
Túto časť a zovrite ju v pästi.
A potiahnite nadol. Ak chcete zísť dole,
- toto vás zabrzdí. - Áno.
- Ak budem visieť z útesu… - Napätie, mami.
…a držať túto časť, som v bezpečí.
Len to pustite a skúste…
- Chápem. Už to cítim. - Ucítite to.
- Áno. - Chápem.
To je zásadné.
Vedieť, ako zastaviť pád.
To áno.
Tak. Deťom vravím, že bezpečnosť je prvoradá.
Bezpečnosť je prvoradá. Ak od toho závisí váš život…
To sa mi páči.
Na tvojom osobnom príbehu obdivujem,
ako si využila prírodu, aby ťa vyliečila.
Porozprávaš nám o tom?
Žiaľ, tak ako jedna z troch žien na svete,
aj ja som prežila sexuálne zneužívanie.
A trauma z tej udalosti,
z toho obdobia, vo mne zostala.
- A… - Bola si dieťa?
Áno. Dialo sa to, keď som mala šesť až desať.
A, žiaľ, vyrovnávala som sa s tým tak,
že som spomienky utápala v alkohole.
Takže som sa doslova upíjala k smrti.
Tak som sa dostala v živote na dno. A požiadala som o pomoc mamu.
Ona ma zavolala do Peru,
aby som s ňou podstúpila liečivú meditáciu v prírode.
A počas tejto meditácie sa mi ako prvé zjavilo
dievčatko, ja ako malá, v čase, keď ma zneužívali.
Bolo v kúte a triaslo sa.
A ja som ako dospelá to dievčatko objímala
a cítila som s ňou spojenie, ktoré som predtým ignorovala.
A keď sme boli prepojené, začula som hrmot.
Akosi sa tam zjavila hora
a dievčatko ma začalo k tej hore ťahať.
- Bože. - Takže to ste videli a cítili?
To som videla a cítila pri tej vízii.
- Úžasné. - Bolo to úžasné.
A po tej vízii som si povedala: „Dobre, môžem to pochopiť dvojako.
Ako metaforu, že mám kráčať horami života so svojím malým dievčatkom.
Alebo to môžem vziať doslova a ísť do hôr.“
- Teda. - A tak som…
Spojilo ma to s obrovskou bolesťou v živote.
Tak sa mi zdalo vhodné ísť na najvyšší vrchol sveta.
- Vyšla som na základný tábor Everestu. - Začali ste Everestom?
Povedali ste si: „Vidím horu. Nezačnem nejakou malou.
Začnem najvyšším vrchom na Zemi.“
Prvý deň sme sa dostali do mestečka Namče Bazar,
ktoré je vstupom do Himalájí.
A v tom okamihu sa môj život definitívne zmenil.
Po prvý raz v živote
som videla úbočia a takéto hory,
ktoré sú… také, aké ste si nevedeli ani prestaviť.
A ste len drobný, drobný mravček,
ktorý prechádza po obrovskom dare prírody.
Keď si videla tie veľkolepé, obrovské hory…
Pocit ochrany,
pocit spolupatričnosti bol nesmierne silný.
A taký pocit vo mne nevyvolal žiadny človek.
A spomínam si na pocit: „Chcem ísť ďalej.“
Bolo nádherné vidieť, ako vám príroda umožní cítiť sa tak.
Bol to nádherný deň. Významný, nádherný deň.
Cítim sa ako v nebi.
Vedela si, že je v tebe niečo, čo ťa tam lákalo.
Áno.
- To dievčatko v tebe… - Áno.
…ťa viedlo a odrazu si sa tam ocitla
a mala tento, povedala by som, transcendentný zážitok.
Spomínam si na pocit, že som znovu našla sama seba.
Cítila som silný odkaz:
„Silvia, toto je tvoja cesta. Musíš tu zostať.“
Voči Everestu som cítila veľkú vďačnosť.
Povedala som: „Jedného dňa sa sem vrátim a poďakujem sa ti.
Pokúsim sa vyliezť na vrchol.“
Takže tam sa zrodila celá táto cesta.
Sľúbili ste to sama sebe a horám.
Horám. A to je to neuveriteľné.
Lebo Mount Everest je západný názov,
ale miestny názov v tibetčine je Čomolungma,
čo znamená „matka sveta“.
To je úžasné.
Takže som skladala sľub,
úprimný sľub matke sveta.
- Ó, bože, Silvia. - A to…
To bolo to čaro, ktoré ma na túto cestu priviedlo.
- Nádhera. - Úžasné.
- Zlezieme dolu. - Dobre.
Pripravím ťa a pôjdem prvá.
Dobre.
Zažila som chvíle, keď som si vravela: „Á! Toto je úžasné!“.
Ale nikdy som nezažila moment ako vy na Evereste.
Ten pocit zázraku, zmysluplnosti a cieľa.
Neviem. Ešte som ho nezažila.
- Skús sa trochu nakloniť dozadu. - Áno.
Pekná plytká voda.
Ó, bože.
Teraz môžeš ísť.
- Uvoľním ti trochu lana. - Áno.
- Dobre. - Môžeš.
Postav sa naširoko. Na… Zastaň naširoko.
- To je ono. Hej. Dobre. - Dobre.
- Nakloň sa dozadu. - Ale…
Držím ťa. Držím ťa.
- Obe ruky dole. - Nejde…
Ktovieako mi to s lanom nejde.
- Zaseklo sa? - Zasekáva sa.
Toto je úžasné. Je tu tlak vody.
Musíš ísť, musíš ísť.
- Pripravená? - Áno.
Zvládneš to. Zvládneš to.
Nenecháte ma umrieť.
Na to teraz myslím.
- Neumriem. - Nie. Pomaličky.
Pomaličky.
Sme tu.
To je ono. Dokonalé.
Mojou misiou je priviesť sem čo najviac ľudí…
a myslím, že hneď, keď pocítite tie výhody,
lepšie si uvedomíte, akú rolu zohrávate v životom prostredí.
- Zvládla si to. - Ďakujem.
Vieš zamakať.
Raz musíš ísť so mnou do základného tábora.
- Určite… - Platí. Raz.
- Šlo ti to. - Dobre. Ďakujem.
Na moju dcéru to urobí veľký dojem.
Každý šimpanz má vlastný zvuk na pozdrav. Voláme ho pant-hoot.
Toto je pozdrav z diaľky, takže nie je pre teba.
Ten je pre teba. Lebo si ďaleko.
- Dobre. - A znie…
Pre teba by som zvolila pozdrav zblízka.
Ak sa majú rady, zvyčajne sa objímajú.
Veľmi ťažko by znášali, keby si počas COVID pandémie museli ťukať lakťami.
Smutné je, že klimatické zmeny, strata biodiverzity
a pandémia sú dôsledkom
našej neúcty k zvieratám a k prírode.
Je to naša vina. My sme to spôsobili.
Áno. Je pre mňa ťažké predstaviť si to.
Ten rozsah škôd, aký sme planéte spôsobili
za taký krátky čas.
Pre mňa nie, lebo som to videla.
Myslím si, že je veľmi optimistické, ako sa mnohí mladí ľudia
činia a snažia sa pomôcť ochrániť prírodu.
Áno. Vždy som sa cítila osamelo
ako mladý človek, ktorého trápia environmentálne problémy.
A zrazu
státisíce deciek v mojom veku vyšlo do ulíc
a protestovalo.
A vtedy som myslela na to, že sa niečo zmenilo.
A že toto všetko zmení.
Myslím, že mnohým mladým hovoria, že na ich názore nezáleží.
NESPITE. KONAJTE!
Ale mladí majú veľký vplyv…
ZACHRÁŇTE KLÍMU!
…na debaty o klimatických zmenách
a o hnutí proti zmenám klímy.
A pri šírení povedomia.
Viete čo? Možno je nádej pre budúcnosť, ak je na svete toľko takýchto ľudí,
ktorí usilovne bojujú za ochranu planéty.
- Povstali sme! - Povstali sme!
- Za naše hory! - Za naše hory!
Najsilnejšie a najdôležitejšie hlasy tohto boja
patria členom domorodých spoločenstiev.
Tí, ktorí sú s prírodou najviac prepojení, sú najcitlivejší
voči dôsledkom klimatických zmien.
Pre mňa ako domorodého človeka
je zásadné dostať sa k zemi a znovu sa s ňou spojiť.
Bez toho by som tu nemohla byť.
Som súčasťou tejto zeme. Som súčasťou prírody.
Quannah Chasinghorsová s mamou Jody Pottsovou
oduševnene ochraňujú Arktickú národnú prírodnú rezerváciu.
Quannah využíva
prácu modelky, aby ľudí naviedla k aktivizmu.
Obe predstavujú skutočnú silu prírody.
- Majú guráž. - Ochraňujú prírodu,
ale majú guráž aj viesť ľudí.
DOSŤ UKRADNUTÝCH SESTIER
LOS ANGELES KALIFORNIA
Ozaj dobré mäso.
Ďakujem.
Fíha, tá chuť je úžasná.
Toto je polievka z losa, ktorá tvorí základ našej stravy na Aljaške.
MODELKA A OCHRAŇKYŇA ZEME
Je to len losie mäso, soľ, cibuľa…
OCHRAŇKYŇA ZEME
…mrkva, zeler a trochu ryže. Je to ako naše južanské afroamerické jedlo.
Naozaj.
- Chutné. - Ďakujem.
Losie mäso ste vzali so sebou?
- Áno. - Úžasné!
- Až z Aljašky? - Až z Aljašky.
- Dobré. - Áno.
Quannah, prisťahovala si sa do L.A.
Prisťahovať sa sem z Aljašky bol úprimne poriadny kultúrny šok.
Iste. Akoby aj nie?
Dokážeš nájsť spôsob, ako byť v prírode?
Našla si miesta, kde sa cítiš prepojenejšia so zemou,
aj keď to vyzerá inak, ako si bola zvyknutá na Aljaške?
Nie som úplne mimo mesta,
ale stačí mi to, aby som sa nadýchla.
A je pre mňa dôležité vedieť nájsť podporu aj mimo domova mojich predkov.
Chcem sa spýtať na tetovanie,
lebo teraz ich každý pozná, ale tvoje majú skutočný význam.
U nás, Kučinov, získavajú ženy tetovanie na brade
v rámci rituálu prijatia.
Tento čas využívajú na to, aby sa učili o ženstve.
A získajú prvé tetovanie na brade.
- Najprv je to jedna čiara? - Jedna čiara. Áno.
Quannah, čítala som, že prvé tetovanie máš od mamy.
Áno, ona… Mama je v našom kmeni tradičnou tatérkou.
Je to pre mňa cťou preto, v akej pozícii sa nachádzam,
nielen ako prvá domorodá modelka na tejto úrovni,
ale prvá domorodá modelka s tetovaním na tvári.
A po vyše storočí som prvé dievča z nášho kmeňa, ktoré získalo
tradičné tetovanie v tomto veku.
Ľudia nechápu, odkiaľ pochádzam.
Pretrváva veľa stereotypov.
Mnohí sa ma pýtajú, či stále bývame v iglu.
Nie, nebývame v iglu.
Ako na to reagovali, keď si sa stala modelkou?
Lebo, vieš, muselo to byť…
Nielenže máš úžasnú kariéru, ale svoj ľud reprezentuješ.
Myslím, pre mňa… Všade, kde som,
tam sa snažím hovoriť o svojich ľuďoch.
Vždy, keď mám možnosť, hovorím o svojom poslaní,
prečo som v prvom rade modelkou.
Lebo občas sa pýtam:
„Pomáham vôbec svojmu ľudu? Čo to robím?“
Chápete?
A potom myslím na všetky domorodé dievčatá, ktoré sa cítia videné.
Prečítam si správy, ktoré od nich dostávam.
Domorodé ženy mi píšu: „Moja dcéra sa vďaka tebe cíti krásna.
Videla domorodkyňu v časopise. Cíti to a cíti sa silná.“
Vďaka tomu, do akej miery je Quannah na očiach…
Jej fotka na obálkach z veľkej časti šíri hlavne odkaz:
„Stále sme tu.“
Viete? „Vytrvali sme a stále sme tu.“
Jody, s Quannah ste známe
vďaka aktivizmu v oblasti klímy, ochrany zeme,
vody a ovzdušia. Ako sa to celé začalo?
Ako ste sa stali ťahúňom tohto snaženia?
Myslím, že…
Mala som šťastie, že som vyrastala v súžití s prírodou.
Keď sme vonku v prírode, nie sme len vonku, ale všetko pozorujeme.
Za svoj život, povedala by som, že za ostatných 12 rokov
som videla v prírode drastické zmeny.
A tak…
my, domorodí obyvatelia, čelíme kríze,
lebo sa mení spôsob, ako na týchto miestach žijeme.
A myslím, že mnohí z nás
si všimli dosah klimatických zmien
a hovorili sme o tom.
Šla som do D.C. a lobovala za posvätné územia
v mene svojho ľudu, a dostalo sa to do Snemovne reprezentantov.
Spomínam si na ten pocit víťazstva, že toto by mohlo k niečomu viesť.
Že možno ozaj dokážeme ochrániť našu zem.
A preto som chcela ísť stále ďalej.
Chcela som robiť stále viac a viac. A čím viac som spravila…
Svoju krásu a silu som objavila vďaka svojmu hlasu.
Pre mňa bolo veľmi dôležité podať to správnym spôsobom,
najlepšie, ako len viem.
A to je byť sama sebou všade, kam idem,
a oni ma musia prijať, aká som.
Veľa hovoríš o mladších ľuďoch,
ktorých si inšpirovala a dúfaš, že budú mať ľahšiu cestu životom.
Čo pre teba znamená upriamiť pozornosť na starších?
Ou, teda. Celý svet.
Lebo vždy, keď idem do domorodej komunity, a navštívim starších, je mi do plaču.
Lebo si toho prežili veľmi veľa.
Genocídu, internátne školy…
Rozcíti ma to.
A stále som tu.
Áno. Áno.
A pre mňa to znamená, že môžem úplne prijať, kto som
ako domorodý človek a oni nemohli.
- Veľká pravda. To je… Áno. - Nemohli.
Báli sa byť sami sebou. A ja som to mohla
úplne prijať na svetovej úrovni, na obálkach časopisov…
Áno.
Je to celý svet.
Pekné byť tu hore.
Keď som na takomto mieste, hlavne na novom mieste v prírode,
vždy rozmýšľam, kto boli moji predkovia a domorodí obyvatelia.
Nemala som ľahký život.
Ľahší ako moji starí rodičia, ale aj tak nie dokonalý.
Ale to najzákladnejšie v živote, čo som vždy vštepovala
našim deťom, je to, že tradičné hodnoty, naša kultúra
a prepojenie so zemou, vám vždy dodajú silu.
Je dokázané, že prírodu potrebujeme pre dobrý psychický vývoj.
A potrebujeme prírodu… Počuli ste o lesnom kúpeli?
- Áno. - Áno.
Lekári ho predpisujú.
Lebo pre naše psychické, duševné a fyzické zdravie je dobré
tráviť čas v prírode.
A ak ste v meste, tak si prineste prírodu do mesta.
Jedenásteho septembra som bola v New Yorku.
Bol to desivé.
Mesto bolo mŕtve a tiché.
Nepočuli ste ruch newyorskej premávky,
len policajné sirény a sanitky.
Počula som veľa príbehov. Ale jeden je o istej mladej žene.
Videla kontajner, z ktorého trčal kus stromu.
A podarilo sa jej niekoho presvedčiť, aby strom z kontajnera vybrali.
Poputoval do botanickej záhrady a chcelo to veľa práce a lásky,
ale strom začal rásť.
Napokon ho previezli späť tam, kde je teraz.
Moja nádej pramení v odolnosti prírody.
Na Medzinárodný deň mieru som bola v New Yorku
a šla sa pozrieť na Strom preživších.
Pozrela som sa hore a v korune bolo krásne vtáčie hniezdo.
A bolo to… Všetko do seba zapadlo.
Tento strom prežil a teraz pomáha tvojim vtákom
stvoriť nový život.
Krásny príbeh, však?
Áno.
Viac než len krásny. Myslím, že veľmi dôležitý.
Pre mňa nádej neznamená pozerať sa na svet cez ružové okuliare.
Je to konanie.
Teraz sme vo veľmi tmavom tuneli. Sme.
Keď sa obzriete, vidíte temný svet.
A v diaľke na konci tunela sa mihoce záblesk svetla.
Musíme si ale vyhrnúť rukávy a tvrdo drieť.
Preliezať, plaziť sa, prebrodiť sa prekážkami na ceste
za tým svetlom, a potom sa tam dostaneme.
Je to o víziách,
o odhodlaní a o tom, aby sme sa nevzdávali.
Takže musíme… Musíme mať bojovnú dušu.
Ak ľudí prinútime konať, zapájať sa
a činiť sa, nielen myslieť,
vytrhne nás to z apatie
- a dodá to ľuďom nádej. - Áno. Áno.
Záleží na každom človeku, ktorý na tejto planéte žije.
Každý človek má istú úlohu,
aj keď ešte nevie, aká úloha to je.
A to hlavné je,
že každý človek každý deň túto planétu nejakým spôsobom ovplyvňuje.
A keď budeme trochu uvedomelejší a vzdelanejší, môžeme si vybrať,
čo chceme zmeniť.
Amen.
Obom pekne ďakujem.
Páči.
Ďakujem všetkým. Ďakujem, Jane.
- Vďaka. - Vďaka.
Ďakujem.
Ja mám kávu.
Vyzeráš vtipne. Nazdravie.
Mám dosť rokov na to, aby som pila whisky.
Veľký rozvoj za ostatných 20 rokov nastal v tom,
že oveľa viac žien sa dostalo do vedúcich pozícií,
bojujú proti zmenám klímy, snažia sa naprávať prostredie,
prinavrátiť nás k prírode.
A tak ako povedala Jane Goodallová, nádej… To je vlastnosť preživších.
Je to stratégia, ako robiť veci.
Všetci máme tu nezlomnú dušu.
Ale ľudia to nevedia.
Nedovolia jej rásť. Neoslobodia ju.
Boja sa, sú nervózni alebo sú znechutení životom.
Musíme túto nezlomnú dušu oslobodiť,
aby bol svet lepším miestom pre všetky živé bytosti.
Preklad titulkov: Monika Sitarčíková