Jeg holder meget af dette museum.
Det er et af mine børns yndlingssteder i New York City.
Charlotte og Aidan blev forbløffede over,
at der engang fandtes sprog, der nu er forsvundet.
Og jeg husker, jeg også var betaget af det,
da jeg hørte det i fjerde klasse.
Jeg fik det vist ikke fortalt.
Den er virkelig smuk. Se.
Ih, du milde.
Diana, jagtens gudinde.
Hver gang man besøger dette fantastiske sted, tænker man på vores historie
og på dem, der er villige til at stå frem og sige fra.
Jeg håber, at vi ved at tale med og gøre opmærksom på disse kvinder
kan vise flere, hvad det indebærer at stå frem.
Hvad… Flere kan se, hvordan man, hvem man end er, kan tage et standpunkt.
Og det er jeg glad for.
Jeg er her, jeg er stolt af mig selv, og jeg undskylder ikke.
Så har vi et show.
DET NORDLIGE NEW YORK
I dag kommer Hillary Clinton og Chelsea Clinton og besøger mig…
AMBER RUFFIN TV-VÆRT / KOMIKER
…for at lege med mig.
Tænk engang, at de valgte mig.
"Hør, vi kan lide dit arbejde, og vi vil gerne snakke med dig."
Det er vildt.
Amber Ruffin var en, jeg virkelig nød at se,
for hun har den mest fantastiske energi.
Jeg har set hende i årevis i Late Night with Seth Meyers,
og nu også i The Amber Ruffin Show.
Jeg vil så gerne være venner med hende.
Jeg glæder mig til at se hende.
Jeg forbereder mig
ved at sætte nogle limefrugter frem, så margaritaerne er med i billedet.
Min margarita-joke er altid på repertoiret.
Her er vi så, ved Hudsonfloden.
Her er smukt.
-Goddag! -Hej!
Hej, velkommen! Kom ind!
Hej!
Må jeg give dig et kram? Vi har testet negativ.
-Juhu! -Ja! Hvorfor ikke.
-Lad os fejre vores negativitet! -Åh, ja!
-Det er min mor og min far. -Wow.
De kom for at overvære et show
-med Second City. -Wow!
Hvor jeg optrådte i Chicago.
Da jeg var barn, tænkte jeg: "Jeg vil være postbud."
Man kommer vidt omkring, går i søde shorts. Det var det rigtige.
Men nej, jeg flyttede til Chicago for at optræde med Second City.
-Det er et skønt sted. -Det er fantastisk.
Og i Amsterdam optrådte jeg med Boom Chicago.
Boom Chicago er et teater i Amsterdam,
-der har uddannet berømte komikere som… -Dig.
…Amber Mildred Ruffin…
…Jason Sudeikis…
…Seth Meyers, Jordan Peele.
Og så flyttede jeg til Los Angeles.
Endelig tog jeg mod til mig:
"Okay. Nu har jeg været hos både Second City og Boom Chicago,
så måske kan jeg… …blive skuespiller eller komiker.
Men nej. Da jeg kom til LA, skrev jeg for det meste.
Der var ingen, der sagde:
"Vi vil have en sort kvinde på 35, der er nørdet.
Vi har en rolle til hende"… Nej, det siger ingen.
Så jeg tænkte: "Okay." Det stod klart, at hvis jeg ville noget…
-Måtte du selv skrive det. -…måtte jeg skrive det.
Til foråret
får vi historien om den sorte kvinde, der blev en verdensberømt forsker,
en dygtig cellist
-og aktivist. -Det er nu, vi skal ændre…
Og en mand, der var hvid, mens hun gjorde det.
Hendes mikrofon sad for højt, men jeg har ordnet det.
Det blev ordnet på grund af mig.
I begyndelsen da jeg arbejdede hos Seth Meyers,
var jeg den eneste sorte kvinde, der skrev til et aften-talkshow.
-Wow. -Hvornår var det?
I 2014.
-2014. -Ja.
Ikke så længe siden.
Men da George Floyd blev myrdet,
sagde jeg: "Hør, jeg er blevet chikaneret af politiet utallige gange.
Hvad, hvis jeg fortæller direkte til kameraet
om de gange, jeg troede, jeg ville blive myrdet af politiet?"
Jeg var teenager og endnu ikke rutineret bilist.
Jeg boede i Chicago,
jeg kørte nærmest hoppende henad gaden.
Jeg skulle vist til en fest.
En gammel, hvid politibetjent ser en ung sort pige.
Han trækker sit våben og siger:
"Så stopper du! Hænderne på bilen!
Hold ind til siden, for pokker!"
Jeg tænkte: "Nu skal jeg dø."
Jeg fortalte en ny historie i showet hver aften i den uge.
Og i aften har jeg ikke flere.
Jeg laver gas. Der er flere.
Dengang havde jeg været med i showet i nogen tid.
Pointen var: "I kender mig. Jeg er i bund og grund…
Jeg er en klovn, jeg er nørdet, og jeg er på ingen måde truende."
Men sådan blev jeg behandlet.
Så jeg tror, det bevægede mange,
for det er underordnet, hvad man laver.
Hvis den rigtige betjent får fat i en, gør de, hvad de nu gør.
Hvordan påvirkede det forfatterne og dine kolleger?
Tror du, det overraskede dine hvide kolleger?
Afgjort. Alle sagde: "Det anede jeg ikke."
Den rejse tog mig måske to år.
Ved du hvad, Loretta? Du er okay.
Tak, Earl.
Af ukendte grunde er jeg interesseret i at vinde din respekt.
Man finder dygtige sorte skribenter alle vegne,
for de har ikke fået en chance, og de har arbejdet meget hårdt.
Så når man når til dem, er de klar.
Det fandt jeg ud af, da jeg startede The Ruffin Show.
-Hun. -Som.
-Giver. -Alt.
-Tilbage. -Er.
-Et. -Geni.
Taber.
Fakta.
Der er pres på. Hun er ude efter et nyt job.
Jeg er lige her! Jeg er ikke langt væk!
Velkommen til forfatterværelset.
Det gladeste og dejligste sted i verden.
Når vi kommer til dig, har du et emne.
Okay.
Da jeg fik The Amber Ruffin Show, var min første tanke:
"Hvor vidt kan vi gå?"
Fordi vi er sorte, har vi skrevet med begrænsninger.
Jeg opfordrer jer til at skrive præcis, hvad I ville sige spontant.
Også dig, Ian.
FORFATTER
Mit indslag er: "Amber bliver dubbet." Dit show redigeret af
kritikere af kritisk raceteori.
"Jeg er stolt af de sortes robusthed.
-De gik fra at være…" -Fine!
"…til at brillere.
-Da vi ankom her med…" -Krydstogtet!
FORFATTER
"…skibene, vidste vi, at vi kunne se frem til…"
-Sjove! -"…tider."
"Vi så op til helte som Martin Luther King,
-Rosa Parks og Malcolm…" -Jamal Warner.
"Og så videre."
Det kan jeg lide. Det er skønt.
Når man som sort skriver for det, folk ville kalde "det almene publikum,"
ved man, at man er nødt til at tage alle sine referencer
og koge dem helt ned.
Jeg kan ikke tale om Babyface. Jeg kan ikke tale om Mack 10.
-Heller ikke om… -Åndenød.
Åndenød. Vel? Jeg kan ikke tale om "Kenneth!"
-Så det koges helt ned. -Du taler om Jamal.
Denise!
COSBY & CO. SÆSON 1
-Kan du ikke lide det? -Spørg mig igen.
Alle sammen, fem Malcolm-Jamal Warner-indslag.
Og så… så er du med i et show med lutter sorte, skat.
Begrænsningerne forsvinder, og du kan sige hvad som helst.
Og du kan være dit sande jeg.
Så arbejd hårdere.
Min tankegang er:
Jeg vil have folk til at føle sig mindre manipuleret.
Det er mit primære mål.
Så da dommen over Kyle Rittenhouse blev afsagt,
knuste det mit hjerte.
Jeg tænkte: "Hvis jeg har det sådan,
må det ikke ske for dig, så hør her."
Kort før vi begyndte at filme showet,
blev Kyle Rittenhouse, anklaget for at skyde tre personer
under en Black Lives Matter-demonstration, erklæret ikke skyldig i alle forhold.
Jeg… Jeg undgik straks at lade dommen påvirke min hjerne og mit hjerte.
Og mens jeg talte, var jeg frygtelig ked af det.
Jeg er ligeglad med Kyle Rittenhouse og med den racistiske dommer.
Og jeg er ligeglad med, hvor hjernedød den jury må være.
Hvide mennesker er sluppet godt fra mord fra tidernes morgen.
Det er jeg ligeglad med. Men ikke med dig.
Og det er ufatteligt, jeg skal sige det, men du betyder noget.
I den verden, vi lever i, og det ved vi tre,
indebærer det trusler og farer at tage bladet fra munden og tage ordet.
Og det gør det meget svært at gøre det igen og fortsætte
med at oplyse folk og få dem til at tænke.
Men du fortsætter. Hvordan gør du det?
Det ligger i ens natur at hjælpe folk og sørge for, at de har det godt.
Ja, det er i din natur.
Det ligger ikke i alles natur at hjælpe andre mennesker.
Langt størstedelen af os ønsker kram og kys og skulderklap.
Vi har skrevet nogle sketcher, men vi skrev en specielt til jer.
-Skønt. -Skal vi læse den sammen?
Afgjort.
-Og Chelsea… -Ja.
…aflægger du prøve i rollen som Chelsea?
Jeg prøver at gøre mig uundværlig.
"I dag har jeg to helt særlige gæster, Hillary og Chelsea Clinton.
Vi skal nå så meget spændende, og… Øjeblik. Hvad er det?"
-"Hvad er hvad?" -"Det."
Klip til et smukt, glitrende jakkesæt på en udstillingsmannequin.
"Hold da op, det er det smukkeste jakkesæt, jeg nogensinde har set.
Det er alt for meget, men tak. Jeg er vild med det."
"Hvad taler du om? Det er ikke en gave."
"Tja, som en, der er kendt for altid at gå i jakkesæt,
er det lige noget for mig, og ingen protesterer sikkert,
hvis jeg tager det."
"Øjeblik. Jeg er også kendt for at gå i jakkesæt."
"Jeg ville ikke sige det, men jeg var altså udenrigsminister."
"Nemlig. 'Var'."
"Vi kan nok komme til enighed.
Stil jer i hver jeres ende af lokalet og lad jakkesættet bestemme.
De damer, indtag jeres pladser."
"Kom så, jakkesæt! Kom til mor!"
"Sikke et dygtigt lille jakkesæt.
Kom herover, lad mig få dig på, din lille gavtyv!"
"Vil du have en godbid? Se, hvad jeg har."
-"Kom så! Kom så!" -"Kom så!"
FORFATTER
"Mannequinen vakler mellem de to og løber pludselig ud af studiet."
"Nej!"
"Det er væk. Vi kan kun håbe, det finder et kærligt hjem."
"Klip til jakkesættet, der står foran en dør.
Døren går op. Man ser Rachel Maddow."
"Ser man det! Kom og lad mig få dig på, din lille gavtyv!"
HOVEDFORFATTER
Ja!
Det var sjovt.
Pinagtigt, men sjovt.
Jeg er så taknemmelig. Sikken fantastisk oplevelse.
-Jeg har hørt meget om forfatterværelser. -Det er det her!
Amber ynder ikke at rose sig selv…
FORFATTER
…men som sort kvindelig komiker
er det så inspirerende at se, hvad hun har gjort.
Hun nedbryder barrierer i ordets egentlige forstand.
Ikke? Det…
-Det er sejt. -Det er modigt.
Derfor er vi her.
Et 12-tal til mig.
Okay, programmet for resten af dagen.
Vi udskærer limefrugterne og laver margaritaer.
Derfor har jeg limefrugter.
-Sikken sjov eftermiddag. -Ja, det var så sjovt.
Vi havde det pragtfuldt.
-Og vi lærte en masse. Vi lo meget. -Ja.
Humor er afgjort en interessant måde at skabe forandring på.
Det gør mig ivrig efter at vide mere om,
hvordan folk, der træder frem, holder den følelsesmæssige balance.
-Jeg hører, I giver dansetimer. -Ja!
Ms. Hillary. Første skridt…
Jeg anbringer min datter oppe foran.
-Jeg stiller mig bagest. -Jeg er klar, træner.
Dansegenerne i min familie sprang en generation over.
I må ikke udfordre mig.
Linedance er min sikkerhedsventil.
Jeg har været sygeplejerske i mere end 40 år.
SYGEPLEJERSKE
Siden 1979.
Jeg er fra Filippinerne. Men når man er ung, skal der jo ske noget.
Man vil ud at rejse. Så hvorfor ikke Irak?
Belinda har arbejdet i kampzoner.
Hun var sygeplejerske under AIDS-epidemien.
Og i 2020 befandt hun sig i brændpunktet af Covid-19 i Queens.
ISOLATIONSOMRÅDE
Apropos at melde sig.
Belinda, du har plejet folk, og du har reddet liv.
Men selv med din baggrund som sygeplejerske
sagde du så ikke, at corona var langt den største udfordring, du har oplevet?
Jeg har før set folk dø.
Men ikke så mange som denne gang.
-Og uophørligheden. -Ja.
Det blev bare ved.
Jeg har læst et sted,
at 4 % af alle sygeplejersker i USA er filippinere.
-Ja, filippinske sygeplejersker. -Ja.
Og 30 % af de sygeplejersker, der døde af corona, var filippinere.
Ja, og nogle af dine kolleger blev smittet med corona.
Ja, en af vores sygeplejersker døde. Jeg lider vist stadig af PTSD efter det.
Det var første gang, jeg tænkte, jeg ikke var i Amerika.
At jeg var i krigszonen igen.
Og det blev værre.
Jeg fik selv Covid.
Tanken om mine patienter… Når de ikke kan trække vejret,
og de bliver helt blå.
Så står man der og ser på, mens de dør for øjnene af en.
Jeg fik åndedrætsbesvær, og jeg blev så bange.
Jeg tænker på alle jer i frontlinjen, der er så utroligt modige.
Og jeg er meget taknemmelig for dig
og for alle de andre, der arbejder derude
-for at passe os andre, når vi er syge. -Ja.
Jeg er også taknemmelig og ked af, at vi stadig kræver så meget.
Det, sygeplejerskerne har været udsat for i de sidste to år, er hårdt.
Og det fortsætter.
Men der var også noget godt. Ikke?
Restauranten her, alle restauranterne i området,
de sendte os mad. Morgenmad, frokost, aftensmad.
Og så fik vi… vi modtog breve alle vegne fra.
Når jeg kom ud af hospitalet, dyttede folk.
Dyt! Dyt! Dyt!
De hyldede os.
Og det gjorde mig så glad. Jeg tænkte: "De er… De er med os." Ikke?
Vi er… Jeg er ikke alene. Vi er ikke alene.
Vi troede, vi stod alene med det her. Men det gør vi ikke.
Skal vi danse lidt mere?
-Ja. Lad os det. -Ja.
Okay.
En, to, tre og fire.
Tilbage, seks, syv og otte.
Det må jeg gøre hver uge.
-Ja, ikke? -Du kaster dig ud i det.
Jeg beundrer dem,
der opfinder ting, der fremmer fællesskabet
og løser problemer og finder svar på vores spørgsmål.
Dem har vi brug for flere af.
Og mange flere kvinder.
Jeg er stadig forbløffet over, at en fjerdedel af alle patenter i USA
gives til kvinder.
Det er sjældent, jeg møder nogen,
der er så motiveret til at gøre en forskel,
at hun laver noget i sit køkken, der kan hjælpe andre.
Det ligner et narkolaboratorium, men det er det ikke.
Normalt laver vi jo mad i køkkenet.
OPFINDER / IVÆRKSÆTTER
Men i dag skal jeg lave silikonemundbind.
Jeg mødte Alice i Puerto Rico efter den frygtelige orkan.
ORKANEN MARIA 2017
Jeg husker, jeg talte med min mor, da hun var i Puerto Rico for fem år siden.
Jeg tror, hun besvarede mit: "Hej, hvordan går det?" med:
"Jeg har mødt den mest utrolige kvinde."
"Hun har opfundet SolarPuffs!"
Folk stod reelt og opererede midt på gaden,
og der var intet lys bortset fra lommelygter.
Alice opfandt sammenfoldelige og let transportable solcellelygter.
De var meget brugbare og virkelig geniale.
Den form for initiativ… Hun er skoleeksemplet på det.
Åh, du godeste!
-Er det ikke vildt? -Ih, du milde.
Hvor er det godt at se dig!
-Endelig mødes vi! -Hej!
Velkommen til min ydmyge bolig.
Vi er så glade for at være her.
Hvordan virkeliggøres en idé udtænkt af en designer som dig?
Man siger jo, at:
"En bekymret mor laver bedre research end FBI."
Min søn har altid lidt af astma,
så jeg undersøgte sagen,
og dengang led et barn ud af fire i New York af astma.
Det er 300 % mere end i resten af landet.
Så jeg fokuserede på solenergi.
Du tænkte på vejrtræknings…
-Afgjort! -…problemerne ved
den forurening, der stammer fra fossile brændstoffer.
Femoghalvfjerds procent af forureningen i New York stammer fra bygningerne,
-ikke fra bilerne. -Fordi de er gamle og ineffektive.
Ja.
Aircondition og belysning, det er tændt uafbrudt.
Solen er den stærkeste energikilde, der når Jorden hver dag.
Så hvorfor ikke bare bruge en simpel solcellelygte og gøre den smuk?
Hvor mange udkast måtte du lave?
Omkring 168.
-Wow. -Det her er MegaPuff.
Den er større end den anden, men oplader også mobiltelefoner.
Nu blærer du dig vist.
Vi er stadig i udviklingsfasen.
Men det stoppede på grund af pandemien.
Og det var her, vi skiftede spor.
Lægerne havde forfærdelige sår i ansigtet.
-Alt hospitalspersonalet havde… -Præcis.
Man kunne se, de var sorte og blå.
Og så var der de døve.
De har jo brug for at se folks mund og ansigt.
Vi er nærmest ansigtsløse nu.
Det er, som om alt menneskeligt er forsvundet.
Man går forbi sine naboer og genkender dem ikke.
Og så smider man mundbindene ud,
og de er lavet af plastik. De er lavet af luftspundet polypropylen,
som er dødbringende for verdenshavene og lossepladserne og vandmiljøet.
De bliver 450 år i havet.
Hver enkelt nation kasserer milliarder af mundbind.
Jeg anede ikke, det var så mange.
Men det lyder rigtigt, at vi taler om milliarder.
Vi lever i det 21. århundrede.
Hvorfor anvender vi stadig mundbind, der er billige engangsløsninger?
Under nedlukningen lavede jeg køkkenet om til et laboratorium.
I stedet for at stege en kylling
skal vi lave den første prototype til et mundbind.
Det er dels et kemieksperiment, og dels tv-køkken.
Jeg kan lide både kemi og madlavning.
Vi skal bruge denne hærdningsvæske.
Se den sprøjte. Okay.
-Jeg er klar. -Og her er silikonen.
-Sug væsken op. Bland den i. Rør langsomt. -Okay.
-Rører du hurtigt… -Hvad så?
…opstår der for mange bobler.
Syng en John Lennon-sang for dig selv…
Eller "Hjulene på bussen."
-Du er ikke… -Mine børn er små.
Hjulene på bussen Drejer rundt, rundt, rundt
Man kan se, det bliver tykkere.
Lav en lille pyt i midten. Følg kanterne, indtil væsken løber væk.
Åh, du er god til det. Se bare der!
Er jeg?
Hvornår begyndte du at arbejde på mundbindet?
-Altså, hvor langt inde i pandemien? -Det var nok i marts eller april.
-I begyndelsen? Wow. -I 2020, ja.
Men det tog mig et år at lave en prototype, der kunne masseproduceres.
Hvorfor tog det så lang tid?
Du aner ikke, hvor mange der siger, at det er umuligt at lave.
Ingen har gjort det før. Derfor kan du heller ikke.
Og at finde nogen, der gerne vil prøve, er utroligt svært.
-Hvad så nu? -Vi kommer det i ovnen.
I den almindelige ovn?
-Din køkkenovn? -Ja. Ja.
Vi ville blandt andet tale med dig,
fordi du undersøger, hvordan man forbedrer ting,
og fordi du virkeliggør dine ønsker. Din vision for, hvad du vil skabe.
Der har været tidspunkter, hvor jeg har ligget i fosterstilling på gulvet.
Men efter hver fiasko når man til et punkt, hvor man kan se fremad.
Det er, fordi man får erfaring.
Klip det væk, så vi kan få den fri.
Ser det ikke lækkert ud?
Det er så overvældende og skræmmende, men hvis man bare tager det første skridt…
-Løser et problem for et menneske. -Ja.
Det var for min søns skyld, at jeg begyndte at opfinde ting.
Og det lidt, jeg udretter nu, vil have indvirkning,
eller en form for indvirkning, senere hen på hans børn og børnebørn.
Ser du det, hun ser?
Det er lige præcis det, jeg ønsker, unge mennesker skal se.
At nogen virkelig arbejder på sagen
trods gentagne fiaskoer, men er motiverede til at opfinde ting,
der vil hjælpe andre.
Hillary, du har vist massakreret den tingest.
Sikkert.
-Jeg trak for meget af. -Gud, se hende engang.
-Se hende! -Se engang dig.
-Se lige… Chelsea klarede det. -Tak, Alice.
-Hvem lavede den bedste? -Se!
-Jeg siger det bare. -Den ligner slet ikke.
Her har vi det endelige produkt.
Silikonen kan genanvendes, og filtret er bionedbrydeligt.
-Skal jeg prøve den? -Ja.
Den er virkelig sej.
Og så kan man have læbestift på.
Jeg må have fat i kameraet.
Flot mor og datter-portræt!
Vi smiler, og man kan endda se det.
En kvinde, der er helt ukuelig og fyldt med gåpåmod, er Jackie.
-Fantastisk. -Hun er brandmand i New York.
I årevis har det været hendes personlige mission
at få flere kvinder ind i brandvæsnet.
Hvor skal de hen? Og deres radio var slukket.
Var jeg i en krisesituation, så ville jeg være sammen med hende.
Som barn ønskede jeg at hjælpe folk i nød.
Men jeg troede ikke, der fandtes kvindelige brandfolk.
Jackie!
Her er sandheden.
Da jeg ringede, tog en mandlig brandmand telefonen.
Han lagde røret på.
Han ville ikke have mig her. Det afskrækkede mig ikke.
-Hvor mange lavede Jackie? -Flere end dig!
Jeg måtte lave om på den forestilling, mænd har om kvinder i dette job.
Så de kvinder, der kom til efter mig og havde brug for hjælp,
træning, støtte, en mentor… Dem tog jeg mig af.
TAKTISK TRÆNING
BRANDSKOLE
Eksamenen er meget hård. Faktisk går over 40.000 op til den.
-Wow. -Hvor mange kommer videre?
Det kommer an på eleverne. Man kan høre det på mantraet.
-Hvordan? -Husker du dit?
-Ja! -Gud! Okay, I får det. Klar?
-Sig det højt. -Okay.
Chef, klar på dæk står 311 yderst motiverede…
BRANDMAND
…ekstremt dedikerede brandelever, chef!
Kække og blå, seje som få!
Hurra, hurra, hurra!
-Jeg får lyst til at rejse mig! -Ja, ja!
-Jeg må råbe. Ellers er det ikke rigtigt… -Ja.
Der er ens krav til mænd og kvinder.
Tredive armbøjninger, 30 mavebøjninger. Alle skal lave dem.
Løbe 2,5 kilometer på under 12 minutter.
-Fire kropshævninger… -Jeg er færdig.
Jeg tænkte: "Åh, det klarer jeg… Det klarer jeg… ikke."
Alle brandstationer i New York… Det var mit mål.
-…skal have én kvindelig brandmand. -Ja.
-I 2006 var jeg kvinde nr. 29. -Okay.
Vi nåede op på 30. Det tog os syv år. Jeg tænkte: "Det er latterligt."
Jeg ville ændre det paradigme. Hvordan kunne jeg rekruttere folk?
Jeg sagde: "Jeg tager til alle sportsbegivenheder på skoler
og gymnasier og tilbyder orientering og fortæller om arbejdet."
Fordi jeg gjorde det, blev antallet firedoblet.
-Det føles godt, ikke? -Fantastisk.
Jeg var ikke blevet brandmand, var det ikke for Jackie.
Jeg havde aldrig mødt en kvindelig brandmand før. Som ambulanceredder
så jeg brandfolkene gå ind i bygningerne.
Jeg tænkte: "Det vil jeg også. Det kan jeg godt."
Men det var først, da du så en kvindelig brandmand,
at du sagde: "Vent lige lidt. Det kan jeg godt."
Bliver I mødt af spørgsmål som:
-"Er du virkelig brandmand?" -Konstant.
Når man er i uniform, kan folk ikke se, om man er mand eller kvinde.
BRANDMAND
Men når man tager hjelmen af bagefter, er reaktionen er altid den samme.
Frem med mobiltelefonerne, og folk siger altid: "Hun er en pige!"
-Vi er en slags enhjørninger. -Ja.
"Girl power!"
Fyrene, jeg arbejder med, siger så: "Ja, ja. Girl power."
-De er lidt misundelige. -Er man så heldig at få slangen,
og det brænder lige foran en,
så kan ingen sige, man ikke duer, når man slukker branden.
"Slukkede hun den brand? Gjorde hun?"
-"Ja da." -Det er en god reaktion.
Ærgerligt, dit hus brænder. Men det glæder mig, at jeg kunne hjælpe dig
i nødens stund.
I nødens stund.
Opråb, før vi starter.
-Jackie, tag tryksprøjten. -Javel.
Man får selvrespekt, når man arbejder hårdt for noget.
Man lægger hele sit hjerte i det.
Når man så opnår det…
Undskyld. Øjeblik.
Så kan ingen tage det fra en. Ved I, hvor hårdt det var for mig?
Jeg er den fjerde kvinde på udrykningsholdet.
De ville ikke have mig, og nu repræsenterer jeg brandvæsnet.
Så hvis jeg støtter en ung pige,
bliver jeg efter arbejde, og vejleder, løber og træner.
Jeg gør alt i min magt for at få dig ind.
Jeg er på hold 270. Kom og besøg mig.
Værsgo, Chelsea. Du skal bare…
Som at lære børnene at snøre sko.
-Præcis. Du presser de her ned… -Så er du klar til at hoppe i dem.
Jeg vrikker mig ned i dem.
-Tag din hjelm på. -Javel.
Sådan. Her kommer prøven. Vi kalder den den sorte mamba.
Ræk ind, og læg hånden over hånden og træk.
Det vil ikke gå, som du håber.
-Jo. -Træk alt, hvad du kan.
-Det er som et dansetrin. -Ja.
Okay.
-Vi tror på hende, ikke? -Ja.
-Jeg er klar. -Kom så. Du kan godt. Træk.
Kom så. Du kan godt.
-Se der. Træk. -Ikke ligefrem.
-Du får 02. -Får jeg 02? Ikke engang 4!
Gå hurtigere.
Hurtigere. Du tripper rundt. Det er ikke Champs-Élysées.
-Fart på. Fart på. -Kom så. Gå, gå, gå.
Se, hvor hurtigt… Kom så, hurtigt. Det haster.
Bum! Du klarer det.
-Endnu et trin op. Godt. -Okay.
Hold fast med begge hænder.
-Stil dig foran mig. -Okay. Jeg er klar.
Klar? I cirkler. Ligesom mig.
Et skridt frem. Af sted.
-Godt gået. -Jamen, okay.
Mor tænker: "I kender ikke min skat."
Jeg havde allerede stor respekt for vores brandfolk.
Især vores stærke kvindelige brandfolk, inklusive Jackie.
Men efter at have haft det udstyr på og have løftet slangen
steg min respekt betydeligt.
Og du havde ikke alt det udstyr, de skal have på.
Nej. Jeg havde kun omkring halvdelen på.
-Det giver virkelig respekt… -Ja.
…og nu er jeg endnu mere fuld af beundring og taknemmelighed.
Men i det mindste troede de, du kunne klare det.
-Sandt nok. -De så bare på mig og sagde:
"Du kan se på."
Du var god til at heppe.
Nu besøger vi Kimberlé.
-Hvis nogen kvinde er modig… -Ja, hold da op.
Hun opfandt ordet "intersektionalitet",
og hun er en af grundlæggerne af kritisk raceteori.
Det begynder med tanken om, at i historiens løb
indvæves racismen, helt fra slaveriets tid,
i vores politik og vores love
og har derfor stor indflydelse på vores samfund.
Hun har hjulpet mange mennesker til at forstå,
hvordan racisme og ulighed er rodfæstet og vedligeholdes i Amerika.
Hun er nyskabende forsker, juraprofessor og aktivist.
Man har forsøgt at skabe polemik om hendes arbejde
for at forhindre, at der undervises i vores sande historie i Amerika.
UNDERVIS IKKE VORES BØRN I KRITISK RACETEORI
I skal ikke lære mine børn, de er racister, fordi de er hvide.
Skam jer!
Trods alt dette bliver Kimberlé ved med at stå frem.
-Hej! -Hej, Kimberlé!
-Hvordan går det? -Hej!
-Godt at møde dig. -Åh gud. Jeg er så glad for at se dig.
Jeg er beæret.
Vi er så glade for at tale med dig, for du har jo været i frontlinjen
og er stået frem og har sagt fra efterhånden i årevis.
-Og det er endnu sværere nu om dage. -Ja.
I vor tid kan kun 8 % af gymnasieeleverne
redegøre korrekt for årsagen til borgerkrigen.
Og det er tal fra før de nylige forsøg på at udviske historien.
Vi lagde ikke ud med et publikum, der var særlig oplyst om disse problemer.
Kritisk raceteori er ikke et angreb på hvide mennesker.
Nej.
Vi påstår ikke, at Amerika er forfærdeligt.
Teorien siger, at disse specifikke ting skete,
og sådan gjorde juraen det hele nemmere.
Idet vi giver folk et konkret eksempel på kritisk raceteori,
forstår de, hvad der må gøres nu.
Det er derfor, vi er her.
Jeg sammenligner af og til kritisk raceteori med arkæologi.
To hundrede meter herfra
er der en historie om sorte mennesker, der ikke bliver fortalt.
Seneca Village var et blomstrende samfund,
der hovedsagelig bestod af afroamerikanske jordejere,
der blev udslettet for at give plads til det, der nu er Central Park.
-Havde du hørt om det før? -Jeg havde kun hørt en smule om det.
For det lå begravet.
Der var ingen fotos af Seneca Village.
Så det vi ved om det frodige samfund, der boede der,
stammer fra arkæologiske udgravninger.
"Before Yesterday We Could Fly" er en afro-futuristisk udstilling,
der samler kunstnere
for at genskabe, hvordan en bolig i Seneca Village havde set ud,
hvis den var blevet nedarvet gennem generationer.
Jeg kunne ikke helt finde ud af, hvordan overgangen
fra fortid og nutid til fremtid skulle præsenteres.
Og det her er virkelig fascinerende.
PORTRÆTKOP: MAE JEMISON KRONEASKEBÆGER (MLK)
Dette gamle ildsted ligner næsten en portal,
der sender en ind i fremtiden på den anden side.
Det får mig til at tænke på tabet af ejendom
i århundredernes løb.
Der var tre kirker, halvtreds huse,
to skoler og begravelsespladser,
da Seneca Village blev ødelagt af New York i 1857.
Kunstneren har taget noget af bykortet og har indsat det
i dette fabelagtige tapet, der omgiver hele udstillingen.
TRIVSEL OG POTENTIALE, FORDREVET (IGEN OG IGEN OG…)
Sikken historie om, hvad der sker, hvis man savner politisk magt,
hvis man savner rettigheder.
Selvom man følger reglerne, arbejder hårdt og gør
alt det, man får besked om,
så tilhører man en gruppe, der altid kan frarøves alt.
Jeg elsker Harriet Tubman-værket…
GRAVBAR OG UNDERJORDISK
…for hvad mange ikke forstår,
er, at USA's rigdom,
der gør os så magtfulde, stammer fra sorte kvinder.
I 1790 var der 700.000 slaver.
Da Borgerkrigen begyndte, var der fire millioner.
Hvor kom alle de mennesker fra?
Og det var efter slavehandlens ophør.
Så hvordan kunne det ske? Hvordan skete det?
Når man rigtigt tænker over, hvem landets mødre er, så er det sorte kvinder.
Men det taler ingen om, for den historie ligger også dybt begravet.
Meget af det er lavet af hår. Den her handler om bantuknuder.
Håret samlet højt oppe er inspirationen.
Og min foretrukne er denne afrokam og den opvarmelige kam.
Den illustrerer mit indviklede forhold til min mor, hvad hår angår.
Min mor var yderliggående i næsten enhver henseende, undtagen når det gjaldt hår.
Min mor var lærerinde.
Hun mente, at naturligt hår, og da især sortes hår,
ikke så professionelt ud.
-Hun ville beskytte dig. -Ja.
Hun ville naturligvis have, at jeg fik alle muligheder
og ikke blev undervurderet
på grund af mit hår.
Så når jeg ser denne afrokam,
tænker jeg på dengang, jeg endelig kunne få afrofrisure.
Angela Davis var mit idol,
og jeg husker, at jeg så mange optagelser, hvor hun forlader retten.
Hun gjorde altid sådan her, og jeg tænkte: "Det er lige mig. Sådan vil jeg være."
ANGELA DAVIS POLITISK AKTIVIST
Der findes stadig steder i USA,
hvor jeg ville blive fyret, hvis jeg havde den frisure.
-Nu er CROWN-loven indført i nogle stater. -Ja.
CROWN-LOVEN FORBYDER DISKRIMINATION PÅ ARBEJDSPLADSEN
PÅ GRUNDLAG AF FOLKS FRISURE.
Men i de fleste delstater
kan man diskriminere folk for at have dreadlocks, fletninger…
-Det går ud over sorte kvinder. -Ja, lige netop.
Og at sige, det ikke er professionelt, er det samme som at sige,
vi ikke er vant til at være sammen med mennesker som dig.
Jeg udvidede spektret og så, at det ikke kun var loven.
Det var også feminisme.
Det var også den måde, hvorpå sorte kvinders særlige oplevelser
ikke altid var inddraget i feminismen.
Og meget af alt det er gået tabt, ikke?
Det er bare racediskrimination.
Så meget af det, jeg prøver at opnå med kritisk raceteori,
er at grave alt det op.
Det er et arkæologisk redskab.
Vi vil se, hvad der ligger i den jord, vi står på,
og afdække de ufortalte historier.
Mange mennesker vidste ikke, at de første sagsøgere
i sager om sexchikane var sorte kvinder.
De vidste ikke, at Rosa Parks lagde ud med
at forsvare en sort kvinde, der var offer for gruppevoldtægt.
Så jeg ønsker at ændre historien om Rosa Parks.
Ikke da hun trådte offentligt frem, som de fleste husker hende,
men hvad der skete før det.
Jeg vil sikre mig, at om 200 år
er Sojourner Truth og Angela Davis og forhåbentlig noget, jeg skrev,
noget, folk har adgang til uden først at skulle afdække det,
som vi har måttet afdække Seneca.
Vi mener, du er en modig kvinde.
Ikke kun, fordi du har skabt nogle utroligt anvendelige redskaber
til at anskue vores historie med,
men også, for du ikke skrev det og så forsvandt ud af billedet.
Det, at du graver folks historier frem,
så de kan blive set og værdsat, forstået…
Det er et stort arbejde. Det er virkelig vanskeligt.
Er du stadig fortrøstningsfuld?
-Jeg vil snarere sige, at jeg er stædig. -Det kan jeg lide.
Ingen skal komme og sige: "Nej, du må ikke sige noget."
Ingen skal komme og sige: "Nej, den oplevelse, du taler om, er ikke virkelig."
Ingen skal sige, det ikke betyder noget. Hvad folk gør med det, jeg skriver om,
har jeg ikke kontrol over.
Men når folk har en teori, der gør, at de kan sætte ord på deres oplevelser,
tror jeg, at de vil værdsætte de teorier
og kæmpe for at bevare dem. Deri er jeg fortrøstningsfuld.
Det er i den grad at stå frem.
Nemlig.
Vi lever i tumultariske og vanskelige tider.
Og der sker så meget.
"Ifølge en meningsmåling tror 10 % af amerikanerne
ikke på klimaforandringer."
"Hvad er der galt med dig?"
Men man er jo nødt til at kunne stole på andre.
Sådan.
Lad os danse.
Og være villig til at prøve noget nyt.
-Det skulle være blevet fjernet. -Du er så skæg.
Det, du laver, er sjovt. Det er et pragtfuldt show, men mere end det.
Mærker du det? At det er en del af noget større?
Jeg håber… Jeg kan lide den tanke, at det er sandt.
Af og til sender nogen en sms og skriver: "Jeg er så glad for, du sagde det,
for det er sådan, jeg har det. Tak, fordi du bekræfter, hvordan jeg har det."
Og så tænker jeg: "Det er vigtigt."
De siger, jeg skal gå på pension, men jeg kan jo stadig bidrage.
Du er ikke alene. Kom og besøg mig, hvis du har brug for opmuntring.
Tag bare… ét lille skridt. Bare 1 % om dagen er nok.
Så vil man kunne se fremskridtet senere.
Tekster af: Ulla S. Qvistgaard