- המוזיאון המטרופוליטני לאמנות -
אני אוהבת כל כך את ה"מט".
זה אחד המקומות הכי אהובים על הילדים שלי,
כנראה, בניו יורק.
שרלוט ואיידן התקשו לעכל את העובדה
שיש שפות עתיקות שכבר לא קיימות.
אני אפילו זוכרת את עצמי נפעמת מאותו דבר,
שלמדתי בכיתה ד'.
אני לא זוכרת שלמדתי את זה.
אבל זה כל כך יפה. תראי את זה.
אלוהים.
דיאנה, אלת הציד.
בכל פעם שאת נמצאת במקום הזה, את חושבת על ההיסטוריה
ועל אלה שמוכנים לקום ולהשמיע את כולם.
אני מקווה שבאמצעות השיחות שלנו עם הנשים האלה וחשיפתן לקהל,
אנשים רבים יותר יבינו מה המשמעות של היענות לאתגרים.
אנשים רבים יותר יוכלו לראות איך כל אחד, איפה שלא יהיה, יכול לנקוט עמדה.
ואני אוהבת את זה.
אני כאן ואני גאה ואני לא מתכוונת להתנצל.
יש לנו תוכנית.
- נשים אמיצות נענות לאתגרים -
- צפון מדינת ניו יורק -
היום הילרי קלינטון וצ'לסי קלינטון יבואו לבית הזה...
- אמבר ראפין מנחת תוכנית לילית / קומיקאית -
לשחק איתי.
אני לא מאמינה שהן חשבו עליי.
"אנחנו אוהבות את העשייה שלך ורוצות לבוא לדבר איתך."
זה מטורף.
אמבר ראפין הייתה מישהי שנהניתי מאוד לראות בטלוויזיה,
כי האנרגיה שלה פשוט מדהימה.
אחרי שנים שצפינו בה תוכנית הלילה של סת' מאיירס,
ועכשיו בתוכנית של אמבר ראפין...
הרגשתי שאני רוצה שהיא תהיה חברה שלי.
אני מתה לפגוש אותה.
כדי להתכונן,
הכנתי קערה עם ליים כדי לייצג את המרגריטות באופן מלא.
אני תמיד מייצגת את סט המרגריטה שלי.
אנחנו נמצאות על גדות נהר ההדסון.
זה מקסים.
שלום. -היי.
היי, ברוכות הבאות. תיכנסו.
היי.
אסור לחבק אותך? שתינו קיבלנו תוצאה שלילית.
יש! -כן! למה לא?
בואו נחגוג את השליליות שלנו. -בהחלט!
אלה אימא ואבא שלי. -וואו.
זה כשהם באו לראות הופעה
ב"סקנד סיטי". -לא!
הופעתי שם בשיקגו.
כשהייתי ילדה חשבתי, "יהיה לי קו חלוקת דואר משלי."
פשוט כי את יכולה לצאת, להסתובב בשטח במכנסונים חמודים. צדקתי.
אבל לא, עברתי לשיקגו כדי להופיע ב"סקנד סיטי".
זה מקום מצוין. -מקום נפלא.
ואז עברתי לאמסטרדם והופעתי ב"בום שיקגו".
"בום שיקגו" הוא תיאטרון באמסטרדם
עם בוגרים מפורסמים כמו... -את בעצמך.
אמבר מילדרד ראפין...
ג'ייסון סודייקיס... -וואו.
סת' מאיירס, ג'ורדן פיל.
ואז עברתי לאל-איי,
כי סוף סוף אזרתי מספיק אומץ כדי לחשוב,
"טוב, אם הצלחתי ב'סקנד סיטי' והצלחתי ב'בום שיקגו',
אולי אוכל להפוך את המשחק והקומדיה למקצוע."
אבל לא. כשהגעתי לאל-איי, עסקתי בעיקר בכתיבה.
כי אף אחד לא אמר,
"אנחנו רוצים אישה שחורה בת 35 שהיא גם חנונית.
כתבנו לה וליהקנו אותה..." אף אחד לא אמר כך.
אז חשבתי, "טוב, בסדר." היה לי ברור שאם אני רוצה לעשות משהו...
תצטרכי לכתוב אותו. -אצטרך לכתוב אותו.
באביב הזה,
תראו את סיפורה של אישה שחורה שהייתה למדענית בעלת שם עולמי,
צ'לנית מצטיינת
ופעילה חברתית. -הזמן לשינוי הוא עכשיו...
וגבר שהיה לבן בזמן שהיא עשתה את זה.
המיקרופון היה גבוה מדי, אבל סידרתי את זה.
הוא תוקן בזכותי.
כשקיבלתי עבודה אצל סת' מאיירס,
הייתי האישה השחורה היחידה שכתבה לתוכנית אירוח לילית כלשהי.
וואו. -מתי זה היה?
ב-2014.
-כן.
לא כל כך מזמן.
אבל כשג'ורג' פלויד נרצח,
אמרתי, "תראו, הוטרדתי ע"י המשטרה מיליארד פעמים.
אולי פשוט אספר ישירות למצלמה על המקרים
שבהם חשבתי שהמשטרה עומדת לרצוח אותי?"
פעם, כשהייתי נערה, הייתי נהגת חדשה לגמרי.
גרתי בשיקגו.
דילגתי ברחוב.
הלכתי למסיבה.
שוטר לבן זקן רואה אדם שחור צעיר.
האקדח שלו שלוף, והוא אומר,
"עצרי במקום! שימי את הידיים על מכסה המנוע!
עצרי את המכונית ה- בצד!"
חשבתי לעצמי, "ככה אני אמות."
סיפרתי סיפור שונה בכל תוכנית באותה שבוע.
והערב נגמרו לי הסיפורים.
אני צוחקת. יש לי עוד.
בשלב הזה הייתי כבר די ותיקה בתוכנית.
וזה היה כזה, "אתם מכירים אותי. זו מי שאני...
אני טמבלית, אני חנונית,
ואני לא מאיימת בשום צורה."
וככה התייחסו אליי.
אני חושבת שזה נגע ללבם של רבים,
כי לא משנה מה את עושה,
אם השוטר הנכון מוצא אותך, הוא יעשה מה שהם עושים.
איך זה השפיע על חדר הכותבים ועל האנשים שעבדו איתך?
את חושבת שזה הפתיע את עמיתייך הלבנים?
לחלוטין. כולם אמרו, "לא היה לי מושג."
המסע הזה ארך, לא יודעת, אולי שנתיים.
יודעת מה, לורטה? את בסדר.
תודה, ארל.
משום מה, אני מעוניינת לזכות בכבוד שלך.
אפשר למצוא כותבים שחורים מוכשרים בכל מקום,
כי הם לא קיבלו הזדמנויות,
והם פשוט ישבו וחרשו, עבדו קשה מאוד.
ולכן כשמגיעים אליהם, הם כבר בשלים לגמרי.
וגיליתי שזה המצב כשהתחלתי את "התוכנית של ראפין".
היא. -אשר.
מחזירה. -את.
הכול. -היא.
ממש. -גאונה.
מפסידנית.
עובדות.
תשובה חזקה. מחפשת עבודה שנייה.
אני כאן! אני לא רחוקה!
ברוכות הבאות. זה חדר הכותבים.
החדר הוא המקום הכי שמח והכי חמוד בעולם.
עד שנגיע אלייך, כבר תהיה לך מצגת מוכנה.
טוב. יופי.
כשקיבלתי את התוכנית האישית, המחשבה הראשונה שלי הייתה,
"כמה רחוק אוכל ללכת?"
כי כאדם שחור כתבנו עם משקולות.
אז אני קוראת לכם להציג בדיוק את מה שיוצא לכם מהפה.
גם אתה, איאן.
- נאמדי אנגווה תסריטאי -
הקטע שלי נקרא "אמבר עם דיבוב". אז את "התוכנית של אמבר ראפין" עורכים
מבקרי תיאוריית הגזע הביקורתית.
אני גאה בחוסן הנפשי של שחורים.
הם התקדמו מלהיות... -בסדר!
להצטיינות.
כשהגענו לכאן ב... -אוניות!
- פטריק רולנד תסריטאי -
"תענוגות, ידענו שמצפים לנו...
ימים! -יפים.
התבוננו בגיבורים שלנו, כמו מרטין לותר קינג,
רוז פארקס ומלקולם... -ג'מאל וורנר.
וכו', וכו'.
אהבתי את זה. זה מעולה.
כשכותבים בשביל מה שאנשים יכנו,
"העולם הרגיל עם הקהל הרגיל,"
כשאתה שחור, אתה יודע שאתה צריך לקחת את כל האזכורים שלך
ולכווץ אותם לגודל הזה.
למשל, אסור לי לדבר על בייביפייס. אסור לי לדבר על מאק 10.
אסור לי לדבר על... לא יודעת. -"כמו אוויר לנשימה".
"כמו אוויר לנשימה". אסור לי לדבר על "קנת'"!
אז זה מתכווץ לגודל הזה. -את מדברת על ג'מאל.
דניס!
- "משפחת קוסבי" עונה 1 -
זה לא יפה בעיניך?
תשאלי אותי שוב.
כולם, חמישה רעיונות על מלקולם-ג'מאל וורנר.
ואז... מקבלים תוכנית על טהרת השחורים, מותק.
המשקולות יורדות, ואת יכולה להגיד כל דבר.
ואת יכולה להיות את עצמך עד הסוף.
אז תעבדו קשה יותר.
אני פועלת כך:
אני רוצה שאנשים ירגישו פחות מרומים.
זו המטרה העיקרית שלי.
לכן כשהתפרסם פסק הדין של קייל ריטנהאוס,
זה שבר לי את הלב הקטן שלי.
וחשבתי, "אם אני מרגישה ככה,
אני לא רוצה שאתם תרגישו ככה ואני אבוא אליכם."
כמה דקות לפני שהתחלנו לצלם את התוכנית,
קייל ריטנהאוס, האדם שהואשם בירי בשלושה אנשים
במהלך הפגנה של "חיי שחורים נחשבים", זוכה מכל אשם.
עדיין לא אפשרתי לפסק הדין לגעת לי במוח ובלב.
ובזמן שאמרתי את המילים, הייתי עצובה כל כך.
לא אכפת לי מקייל ריטנהאוס. לא אכפת לי מהשופט הגזען.
ולא אכפת לי כמה המושבעים היו דפוקים.
אנשים לבנים רצחו מבלי להיענש מאז ומעולם.
לא אכפת לי מזה. אכפת לי מכם.
ואני לא מאמינה שאני צריכה לומר את זה, אבל אתם נחשבים.
העולם שאנחנו חיות בו עכשיו, ושלושתנו יודעות את זה,
מי שקם ומדבר ומשמיע את קולו חשוף לאיומים ולסכנות.
ולכן קשה מאוד לחזור שוב ושוב
ולנסות לחנך, ליידע אנשים ולגרום להם לחשוב.
אבל את ממשיכה. איך את עושה את זה?
הטבע שלך הוא לעזור לאנשים ולוודא שהם מרגישים טובים.
זה הטבע שלך.
זה לא הטבע של כולם לנסות לעזור לאנשים ולדאוג שירגישו טוב.
רובנו הגדול רוצים נשיקות וחיבוקים וטפיחות על השכם.
טוב, אז כתבנו כמה מערכונים אבל כתבנו אחד במיוחד בשבילך.
יש! -רוצה לקרוא אותו איתי?
בשמחה.
וצ'לסי... -כן, גברתי.
אכפת לך להיבחן לתפקיד צ'לסי?
אני עושה כל מאמץ להיות חיונית.
מצטרפות אליי היום אורחות מיוחדות, הילרי וצ'לסי קלינטון.
יש לנו המון נושאים מרתקים לשיחה ו...
רק רגע. מה זה?
מה מה? -זה.
מעבר לחליפת מכנסיים יפה ונוצצת על טורסו של בובת חלון ראווה.
זה חליפת המכנסיים הכי מפוארת שראיתי בחיי.
זה יותר מדי, אבל תודה. אני אוהבת אותה מאוד.
על מה את מדברת? זו לא מתנה.
כאחת שמפורסמת בחליפות מכנסיים שהיא לובשת כל הזמן,
זה הקטע שלי ואני בטוחה שאף אחד לא יתנגד
אם אדרוש אותה לעצמי.
רק רגע, גם אני ידועה כמי שמרבה ללבוש חליפות מכנסיים.
לא נעים לי לנצל את מעמדי, אבל הייתי מזכירת המדינה.
בדיוק. היית.
בואו ניישב את זה כמו נשים מבוגרות.
תעמדו בשני צדי החדר וניתן לחליפה להחליט.
גבירותיי, גשו למקומות שלכם.
קדימה, חליפת מכנסיים. בואי לאימא.
מי חליפת מכנסיים טובה ונחמדה?
בואי הנה ועלי על הרגליים האלה, ממזרה קטנה.
רוצה ממתק? יש לי ממתק קטן בשבילך.
בואי כבר! -בואי כבר!
- איאן מורגן תסריטאי -
בובת הראווה מתנודדת בהיסוס
ופתאום מזנקת ובורחת מהאולפן.
לא!
היא הלכה.
נותר רק לקוות שהיא תמצא בית חם.
מעבר לחליפת המכנסיים עומדת מול דלת של משרד.
הדלת נפתחת ומתגלה רייצ'ל מאדו.
תראי אותך! בואי הנה ועלי על הרגליים האלה, ממזרה קטנה.
- ג'ני הייגל תסריטאית ראשית -
כן!
זה מעולה.
כואב, אבל מעולה.
אין לי מילים להודות לכם. זו הייתה חוויה מדהימה.
תמיד שמעתי על חדר הכותבים.
זה המקום!
אני לא חושבת שאמבר אוהבת להלל את עצמה...
- קורין ולס תסריטאית -
אבל כקומיקאית שהיא אישה שחורה,
ההישגים שלה הם השראה גדולה.
היא מנפצת מחסומים.
נכון? זה...
זה ממש מגניב. -זה אמיץ מאוד.
ולכן אנחנו כאן.
קיבלתי ציון טוב מאוד פלוס.
טוב, אז זו התוכנית להמשך היום.
אנחנו נחתוך את כל הליים ונכין מרגריטות.
בשביל זה הבאתי את הליים.
- מוזיאון המט -
איזה אחר צהריים כיפי, נכון?
לגמרי. אחד מאחרי הצהריים הכי כיפיים שהיו לנו.
ונהנינו מאוד.
למדנו המון, צחקנו המון.
נכון.
אין ספק שהומור הוא דרך מעניינת לחולל שינוי.
וזה מעורר בי סקרנות לגבי
דרכים אחרות שהן נשים שנענות לאתגרים שומרות על האיזון הרגשי.
- קווינס -
שמעתי ללמוד לרקוד כאן.
כן!
גב' הילרי. צעד ראשון...
אני שולחת את הבת שלי למיקום המרכזי.
אני עומדת מאחוריה. -תכניס אותי, המאמן. אני מוכנה.
הגנים של הריקוד במשפחה שלי דילגו על דור.
אל תבחנו אותי בזה.
ריקודי שורה הם תמיד הפורקן שלי.
אני אחות כבר יותר מ-40 שנה.
- בלינדה אליס אחות קלינית -
מ-1979.
אני מהפיליפינים.
כשאת צעירה את רוצה ריגושים,
את רוצה לצאת מהמדינה. אז למה לא לנסוע לעיראק?
- מלחמת איראן-עיראק 1980 -
בלינדה עבדה באזורי לחימה.
היא טיפלה בחולים בשיא מגפת האיידס.
- מאוחדים במאבק באיידס -
ב-2020 היא מצאה את עצמה בלב המאבק במגפת הקורונה בקווינס.
- אין כניסה אזור בידוד -
מה זה אם לא היענות לאתגר.
בלינדה, את תמכת באנשים והצלת חיים.
אבל למרות כל מה שחווית כאחות,
לא אמרת שהקורונה הייתה האתגר הכי קשה שלך בפער גדול?
ראיתי מוות, את יודעת.
אבל לא בהיקף עצום כמו הפעם. כמות המתים.
וההמשכיות. -כן.
העובדה שזה פשוט לא נגמר.
קראתי איפשהו
שארבעה אחוז מהאחיות בארצות הברית הן פיליפיניות.
אחיות פיליפיניות, כן. -כן.
ו-30 אחוז מהאחיות שמתו מקורונה היו פיליפיניות.
וחלק מחברותייך לעבודה חלו בקורונה.
כן, אחת מהאחיות שלנו מתה.
אני חושבת שאני עדיין בפוסט טראומה מזה.
זו הפעם הראשונה שחשבתי שאני לא באמריקה.
שחזרתי לאזור המלחמה.
וזה גרוע יותר.
חליתי בקורונה בעצמי.
המחשבות על המטופלים שלי, למשל, כשהם לא מצליחים לנשום,
ואז הם מכחילים.
ואז את רואה אותם מתים לנגד עינייך.
ואז נתקפתי בעצמי בקוצר נשימה ופחדתי כל כך.
- מאבוהיי -
אני חושבת על...
כולכן שנמצאות בקו החזית כאמיצות במידה שלא תיאמן.
ואני כל כך אסירת תודה לכן
ולכל האחרים כמוכן שעובדים
כדי לשמור על בריאותנו וכדי לטפל בנו... -כן.
כשאנחנו חולים. -נכון.
אסירת תודה, ואני גם מצטערת כל כך שאנחנו ממשיכים לבקש כל כך הרבה.
מה שעברו האחיות בשנתיים האחרונות הוא קשה כל כך.
והן עדיין עוברות.
אבל היה בזה גם משהו טוב, אתן יודעות?
המסעדה, כל המסעדות בסביבה
שלחו לנו אוכל. ארוחות בוקר, צהריים, ערב.
וגם קיבלנו מכתבים מכל עבר.
ברגע שיצאתי מבית החולים,
שמעתי את האנשים צופרים במכוניות שלהם.
ביפ! ביפ! ביפ!
הם הצדיעו לנו.
וזה עשה לי הרגשה נפלאה.
אמרתי, "הם איתנו." אתן מבינות?
אני לא לבד. אנחנו לא לבד.
חשבנו שאנחנו מתמודדות לבד עם הדבר הזה.
אבל אנחנו לא לבד.
נמשיך לרקוד?
בהחלט. קדימה. -כן.
טוב.
אחת, שתיים, שלוש וארבע.
לאחור, שש, שבע ושמונה.
אני צריכה לעשות את זה בכל שבוע.
נכון? -את אלופה.
אני מעריצה אנשים
שממציאים דברים שמקדמים את האנושות של כולנו
ועוזרים לפתור בעיות ולענות על שאלות למען כולנו.
אנחנו צריכים עוד אנשים כאלה.
ועוד הרבה יותר נשים.
אני עדיין בהלם מכך שפחות מרבע מהפטנטים בארצות הברית
שייכים לנשים.
- מנהטן, ניו יורק -
לא פגשתי הרבה אנשים
כל כך חדורי מוטיבציה לחולל שינוי,
עד שבמטבח שלה היא מכינה משהו שיכול לעזור לאנשים.
זה נראה כמו מעבדת סמים, אבל זה ממש לא.
בדרך כלל אנחנו מכינות אוכל במטבח.
- אליס מין סו צ'ון ממציאה/יזמית -
אבל היום נכין מסכת סיליקון.
פגשתי את אליס בפוארטו ריקו אחרי ההוריקן הנוראי שם.
- הוריקן מריה, 2017 -
אני זוכרת שדיברתי עם אמי
כשהיא הייתה בפוארטו ריקו לפני חמש שנים.
ואני חושבת שהיא ענתה לשאלה שלי, "היי, מה שלומך?"
ב"הרגע פגשתי אישה מדהימה."
"היא יצרה פנסים סולריים מתנפחים!"
- אזורי אסון בעולם -
רופאים ניתחו חולים ברחובות
ולא הייתה תאורה חוץ מפנסים.
ואליס יצרה פנס סולרי מתקפל ונייד.
הם היו הגיוניים כל כך וממש גאוניים.
הסוג הזה של היענות לאתגר... היא פשוט התגלמות שלו.
אלוהים!
את מאמינה? -אלוהים.
כמה טוב לראות אותך!
סוף סוף אני פוגשת אותך. -היי.
ברוכות הבאות למשכני הצנוע.
אנחנו שמחות להיות כאן. -אנחנו נרגשות.
איך רעיון בראש של ממציאה,
מעצבת כמוך, מגיע לכאן?
יש אמרה שלפיה,
"אימא מודאגת מבצעת מחקרים טוב יותר מהאף-בי-איי."
הבן שלי נולד עם אסתמה,
ואני ערכתי מחקר,
ובאותה תקופה אחד מכל ארבעה ילדים בניו יורק סבל מאסתמה.
זה גבוה ב-300 אחוז משאר המדינה.
ואז החלטתי להתמקד באנרגיה סולרית.
חששת מהנזק הנשימתי...
בהחלט! -של...
זיהום האוויר שנגרם מהפקת דלק מאובנים.
שבעים וחמישה אחוז מזיהום האוויר בניו יורק מגיע מהבניינים,
לא מהמכוניות.
כי הם כל כך ישנים ולא יעילים.
נכון.
מערכות קירור, מערכות תאורה, כולן פועלות כל הזמן.
השמש היא המקור החזק ביותר של אנרגיה
שמגיעה לכדור הארץ מדי יום ביומו.
אז למה לא להשתמש בפנס סולרי פשוט ולעצב אותו יפה?
כמה גרסאות בנית עד שהגעת לזו?
בסביבות... 168.
וואו. -זה המגא-פאף,
שהוא הגרסה הגדולה יותר, אבל הוא מכיל גם מטען לטלפון.
עכשיו את סתם משוויצה.
אנחנו עדיין מתפתחות.
אבל זה קצת נכנס להקפאה בגלל המגפה,
אפשר לקרוא לזה "הסבה".
הרופאים סבלו מפצעים נוראיים בפנים.
רופאים, רופאות, אחיות ואחרים בבתי החולים...
בדיוק.
אפשר היה לראות את השחור והסגול...
והיה גם העניין של החירשים.
כי חירשים צריכים לראות את הפה ואת הפנים של אנשים.
אנחנו בעצם חסרי פנים עכשיו.
אני מרגישה כאילו האנושיות שלנו הוסרה מעלינו.
את חולפת על פני השכנים שלך ואת לא מזהה אותם.
וגם זרקו את המסכות לפח,
והן עשויות מפלסטיק.
הן עשויות מסיבי פוליפרופילן
שהם קטלניים לאוקיינוסים ולמטמנות פסולת ולבעלי החיים הימיים.
הם שורדים באוקיינוס 450 שנה.
מיליארדי מסכות נזרקות לפח בכל מדינה.
לא ידעתי שהמספר גדול כל כך.
אבל הגיוני שהוא יגיע למיליארדים.
זו המאה ה-21. למה...
למה לעזאזל אנחנו עדיין עוטים מסכות שעוצבו בזול למען נותני שירותים בלבד?
בזמן הסגר הפכתי את המטבח שלי למעבדה.
במקום להכין עוף,
אנחנו ניצור אבטיפוס ראשוני מאוד של המסכה.
בחלק ניסוי כימי, בחלק המטבח של ג'וליה צ'יילד.
אני אוהבת גם כימיה וגם בישול. -תומס אדיסון.
זו תמיסת האשפרה.
תראי את המזרק הזה.
אני מוכנה. -וזה הסיליקון.
משכי. ערבבי אותם. בחשי לאט. -טוב.
כי אם בוחשים מהר... -מה יקרה?
יש יותר מדי בועות.
שירי לעצמך משהו של ג'ון לנון, את יודעת.
אני חשבתי על "גלגלי האוטובוס".
את לא... -כי יש לי ילדים קטנים.
"גלגלי האוטובוס מסתובבים, מסתובבים"
אפשר לראות שזה מסמיך.
צרי גומה במרכז.
פשוט עוברים על השוליים עד שהיא מתרוקנת.
את מצוינת. תראי את זה!
באמת?
מתי התחלת לעבוד על המסכה שלך?
כמה זמן אחרי פרוץ המגפה?
בסביבות מרץ, אפריל.
אז ממש בהתחלה? -ב-2020, כן.
אבל לקח לי שנה שלמה להגיע לאבטיפוס שניתן לייצור המוני.
למה זה לקח כל כך הרבה זמן, לדעתך?
לא תאמיני כמה אנשים אומרים לך שזה לא אפשרי.
מעולם לא עשו את זה, את לא תצליחי.
ולאחר מכן, קשה מאוד למצוא מישהו שינסה לעשות את זה.
טוב, מה עכשיו?
נכניס לתנור.
תנור אפייה רגיל?
תנור המטבח שלך? -כן.
רצינו מאוד לדבר איתך, בין היתר,
משום שאת מחפשת דרך לשפר משהו
או להפוך את מה שאת רוצה לעשות,
את החזון של מה שאת רוצה ליצור, לאפשרי.
היו רגעים שבהם הצטנפתי בתנוחת עובר על רצפת השירותים.
אבל אחרי כל כישלון,
מגיע שלב שבו את יכולה לראות מעבר לפינות.
וזה בזכות הניסיון.
נגזום את כל זה כדי שנוכל להוציא אותה.
נכון שזה נראה טעים?
זה כל כך עוצמתי וכל כך מרתיע, אבל אם את יכולה רק
לעשות רק צעד אחד...
לפתור בעיה אחת... -כן.
למען אדם מסוים אחד.
הסיבה לכך שהתחלתי את כל ההמצאות שלי
היא הבן שלי.
והמעט שאני עושה עכשיו ישפיע
באופן כלשהו בעתיד על הילדים ועל הנכדים שלו.
את רואה מה שהיא רואה?
זה בדיוק מה שאני רוצה שנערות ונערים יראו.
שמישהי טורחת לילות כימים,
נכשלת פעם אחר פעם, אבל חדורת מוטיבציה להמציא דברים
שיעזרו לאנשים.
הילרי, נראה לי שחיסלת את הדבר הזה.
גם לי נראה שחיסלתי אותו.
נדמה לי שהסרתי יותר מדי.
אוי, אלוהים, תראי אותה.
תראי אותה! -תראי אותך, ילדה.
תראי איך צ'לסי עשתה את זה.
תודה, אליס.
מי עשתה עבודה טובה יותר? -ראית?
אני רק אומרת. -זה אפילו לא קרוב.
זה המוצר הסופי.
הסיליקון ניתן למחזור והמסנן מתכלה ביולוגית.
לנסות ללבוש אותה? -כן.
זה מגניב מאוד.
וגם אפשר להשתמש באודם.
אני צריכה לצלם את זה.
תמונת אם ובת נהדרת.
אנחנו מחייכות ואפילו אפשר לראות את זה.
אישה אחת חסרת מורא וללא ספק אמיצה היא ג'קי.
מדהימה. -היא לוחמת אש בניו יורק.
וכבר לפני שנים היא שמה לעצמה למטרה
להביא נשים נוספות למחלקת הכבאות.
לאן הם נוסעים? הקשר שלהם לא פעל.
אני אומרת לך, אם פעם אצטרך להתחבא בשוחה,
היא האדם הראשון שארצה לצדי.
כילדה רציתי לעזור לאנשים בשעות הכי קשות שלהם.
אבל לא חשבתי שיש נשים לוחמות אש.
- ג'קי-מישל מרטינז לוחמת אש -
ג'קי!
זו האמת לאמיתה.
כשהתקשרתי, גבר לוחם אש ענה לטלפון.
הוא טרק לי בפנים.
הוא לא רצה בי כאן.
זה לא הרתיע אותי.
כמה ג'קי עשתה? -יותר ממך!
הייתי צריכה לשנות את הלך המחשבה של גברים בנוגע לנשים בעבודה הזאת.
ולכן כל אישה שבאה אחריי ונזקקה לעזרה,
תרגילי כיבוי אש, תמיכה, ליווי אישי, קיבלתי את זה על עצמי.
- מורל -
- אימון טקטי -
- היכל פרחי כבאות -
המבחן תחרותי מאוד. יותר מ-40,000 איש מנסים להתקבל.
וואו. -כמה אנשים עוברים
את המבחן ומתחילים אימונים?
תלוי בכיתה. איך אני יודעת?
כי צריך להגיד מנטרה מסוימת.
מה המנטרה? -זוכרת את המנטרה שלך?
כן! -אלוהים! טוב, אני אגיד. מוכנות?
בקול רם. -טוב.
טוב. המפקדת, מצבת כוח האדם היא 311...
- אריאנה ג'קסון לוחמת אש -
פרחי כבאות חדורי מוטיבציה, המפקדת!
מכונה כחולה שרירית וחסונה!
הורא, הורא, הורא!
אני רוצה לקום על רגליי. -כן, כן!
אם לא צועקים, לא עושים את זה נכון.
כן. כן.
הדרישות זהות לגברים ולנשים.
שלושים שכיבות סמיכה, 30 כפיפות בטן וכולם צריכים לעשות אותן.
ריצת 2.5 ק"מ בפחות מ-12 דקות.
ארבע עליות מתח... -איבדת אותי בעליות מתח.
חשבתי, "הייתי יכולה לעשות את זה, הייתי יכולה... לא הייתי יכולה."
אני רוצה שבכל תחנת כיבוי בניו יורק...
זו הייתה המטרה שלי... -כן.
תהיה לפחות אישה לוחמת אש אחת. -נכון.
ב-2006 הייתי האישה ה-29. -כן.
הגענו אולי ל-30. זה לקח לנו שש או שבע שנים.
חשבתי שזה מגוחך.
רציתי לשנות את הפרדיגמה הזאת. אז איך אוכל לגייס?
אמרתי, "אלך לכל אירוע ספורט,
לכל בית ספר, לכל מכללה,
ואציע הכוונה וחשיפה לקריירה שלי.
ובזכות זה המספר גדל פי ארבעה.
זו הרגשה טובה, לא? -זו הרגשה נפלאה.
רק בזכות ג'קי נהייתי לוחמת אש.
לפני כן לא הכרתי אף אישה לוחמת אש.
כחובשת, כפרמדיקית,
צפיתי בלוחמי האש נכנסים לבניינים.
עמדתי שם חשבתי, "אני רוצה להיכנס. אני מסוגלת."
אבל רק אחרי שראית אישה לוחמת אש...
נכון. -אמרת, "רגע אחד.
אני יכולה לעשות את זה." -נכון.
את נתקלת בשאלות חסרות מענה כמו,
"את באמת לוחמת אש?" -כל הזמן.
כשאת לובשת את הציוד ועושה את אותה עבודה,
אי אפשר לדעת אם את גבר או אישה.
- זמארי מורל לוחמת אש -
אבל בסופו של דבר, לעתים קרובות
את מסירה את הקסדה ותמיד תיתקלי באותה תגובה.
הם שולפים את הטלפון הנייד ואומרים תמיד, "זו בחורה!"
אנחנו כמו חדי-קרן. -כן.
הם אומרים, "כוח נשי!"
- ויקטוריה גינגריץ' לוחמת אש -
הגברים שעובדים איתי אומרים, "כן, כן. כוח נשי."
הם קצת מקנאים.
שמעו, אם למזלי קיבלתי את פיית הצינור,
ויש המון אש מולי,
אף אחד לא יוכל לומר שאת לא טובה כשתכבי את כל האש.
"היא כיבתה את האש? היא כיבתה את האש?"
"כן, אני כיביתי." -זו תמיד תגובה מוצלחת.
אני לא שמחה שהבית שלך נשרף.
אני שמחה שהייתי בצוות החירום שעוזר לך
בזמן מצוקה.
באותו זמן מצוקה.
מסדר זריז לפני שנתחיל.
ג'קי, קחי את המטף. -חיובי.
את חשה כבוד עצמי כשאת עובדת קשה במשהו.
את נותנת לזה את כל הלב והנשמה שלך.
כשאת מרגישה כך...
סליחה. תנו לי שנייה.
אף אחד לא יכול לקחת את זה ממך.
כמה קשה היה לי להגיע לכאן?
אני האישה הרביעית במחלקת הכבאות שמשרתת בצוות כיבוי.
- מחלקת הכבאות ניו יורק -
הם לא רצו אותי, ועכשיו אני מייצגת את מחלקת הכבאות.
אז כשאני אומרת לנערה צעירה, אני שומרת עלייך,
אני אשאר אחרי העבודה כדי ללמד אותך, לרוץ איתך, לאמן אותך.
אעשה כל מה שביכולתי כדי לעזור לך.
אני בצוות 270. חפשי אותי.
ועכשיו תורך, צ'לסי. ואת רק...
אני מרגישה כאילו אני מלמדת את ילדיי לקשור נעליים.
בדיוק. מקווצ'צ'ים אותם למטה... -ואת יכולה לקפוץ לתוכם.
ואז צריך לרקוד? -כן.
חבשי את הקסדה. -כן, המפקדת.
טוב. עכשיו, זה המבחן. משהו שנקרא ממבה שחורה.
תופסים בפנים, ויד אחרי יד מושכים החוצה
את הצינור. -זה לא ילך כמה שאת מקווה.
זה כן. -תזיזי את הגוף.
זו תנועת ריקוד. -כן.
טוב.
אנחנו מאמינות בה, נכון? -כן.
לגמרי. אני מוכנה. -קדימה. קטן עלייך. משכי.
קדימה. את יכולה לבד.
תראי את זה. משכי. -לא ממש.
מספיק בקושי. -רק מספיק בקושי? אפילו לא מספיק?
תלכי יותר מהר.
יותר מהר. את מעכסת. זה לא השאנז אליזה.
מצב חירום. -קדימה. לכי, לכי, לכי.
את רואה כמה מהר? ככה. קדימה, מהר. מצב חירום.
בום! קטן עלייך.
עלי עוד שלב אחד. טוב. -בסדר.
עכשיו תחזיקי בשתי הידיים.
תעמידי את הגוף שלך לפני הגוף שלי. -בסדר. אני מוכנה.
מוכנה? במעגלים. כמוני.
צעד אחד קדימה. עכשיו.
היית טובה. -אלא מה?
אימא חושבת, "אתם לא מכירים את בתי."
תמיד היה לי הרבה כבוד כלפי לוחמי האש שלנו.
במיוחד לוחמות האש הנועזות, ובהן ג'קי.
אבל אחרי שלבשתי את כל הציוד וניסיתי להרים את הצינור,
הכבוד שלי הרקיע שחקים. -כן.
ואפילו לא לבשת את כל הציוד הכבד שהן צריכות ללבוש.
נכון. לבשתי בערך חצי ממה שהן צריכות ללבוש.
זה לימד אותי ענווה... -כן.
והשאיר אותי עוד יותר נפעמת ואסירת תודה.
לפחות הן חשבו שאת מסוגלת לעשות את זה.
זה נכון. -הן העיפו בי מבט אחד ואמרו,
"את יכולה להסתכל."
עודדת מצוין.
עכשיו נפגוש את קימברלי.
אם מדברים על נשים אמיצות. כלומר... -בחיי.
היא טבעה את המונח "הצטלביות",
והיא אחת ממפתחי מה שנקרא "תיאוריית הגזע הביקורתית".
זה מתחיל מהרעיון שבהיסטוריה שלנו,
כבר מימי העבדות, הגזענות שזורה
במדיניות הציבורית בחוקים שלנו...
- פריבילגיות לבנה קיימת -
ולכן יש לה השפעה נרחבת על החברה.
- אנחנו העתיד שחור זה יפה -
היא עזרה לאנשים רבים כל כך להבין...
- אהבה היא כוח דמיינו צדק -
עד כמה וכיצד הגזענות ואי השוויון מבוססים ומונצחים בארה"ב.
היא אקדמאית פורצת דרך, פרופסורית למשפטים ופעילה בלתי נלאית.
- חוק די לנאורות -
היו מי שניסו לעורר מחלוקות בנוגע לעבודתה,
במטרה למנוע את האפשרות ללמד את ההיסטוריה האמיתית שלנו בבתי ספר.
- לא ללמד את ילדינו את תיאוריית הגזע הביקורתית -
אתם לא תלמדו את הילדים שלי
שהם גזענים רק משום שהם לבנים.
תתביישו!
- די ללמד את ילדינו לשנוא -
תתביישו!
למרות הכול, קימברלי המשיכה להיענות לאתגרים.
היי. -היי, קימברלי.
מה שלומך? -היי.
- קימברלי קרנשו פעילה/מרצה -
נעים להכיר. -אני שמחה לראות אותך.
לכבוד הוא לי.
אנחנו שמחות כל כך לדבר איתך, קימברלי.
כי את בפירוש נמצאת בחזית
המאבק והמחאה כבר שנים רבות.
וזה נעשה קשה יותר בימים אלה. -כן.
עוד בימי חיינו, רק שמונה אחוזים מתלמידי התיכון
יוכלו למנות את הסיבות למלחמת האזרחים.
וזה עוד לפני המאמץ מהתקופה האחרונה למחוק את ההיסטוריה.
כך שנקודת ההתחלה שלנו לא הייתה ציבור משכיל במיוחד
בנושאים האלה.
תיאוריית הגזע הביקורתית היא לא מתקפה על לבנים.
לא.
היא לא אומרת שארה"ב היא המדינה הגרועה בעולם.
היא אומרת שיש דברים מסוימים שקרו,
וכך החוק עזר להם לקרות.
האפשרות לתת דוגמה קונקרטית של תיאוריית הגזע הביקורתית
עוזרת לאנשים להבין מה צריך לקרות עכשיו.
ולכן אנחנו כאן.
לפעמים אני משווה תיאוריית הגזע הביקורתית לארכיאולוגיה.
אתן יודעות, 200 מטר מכאן,
יש סיפור על אנשים שחורים שאינו מסופר.
סנקה וילג' היה קהילה משגשגת
של בעלי אדמות אפריקנים אמריקנים ברובם,
שהוחרבה כדי לפנות מקום לסנטרל פארק של ימינו.
ידעת על סנקה וילג' מקודם?
שמעתי מעט על זה, נכון?
כי זה נקבר.
אין תצלומים מאומתים של סנקה וילג'.
אז מה שידוע לנו על הקהילה התוססת שחיה כאן
התגלה בחפירות ארכיאולוגיות.
"עד אתמול יכולנו לעוף" היא תערוכה אפרו-פוטוריסטית
שמכנסת אמנים שונים
כדי לדמיין מחדש איך היה נראה בית בסנקה וילג'
אילו עבר מדור לדור.
- מחבצה 1700 - 1800 קומקום 1700 - 1900 -
- צנצנת 1796 - 1819 -
לא הייתי בטוחה עד הסוף איך יעוצב המעבר
מההיסטוריה להווה לעתיד.
- צלחת: סטייסי אברמס 2021 -
וזה מרתק מאוד.
- ספל דיוקן: מיי ג'מיסון מאפרת כתר -
המבנה של אח ישנה הוא כמעט כמו שער
שמעביר אותך ישר לעתיד שבצד השני.
זה מסמל בעיניי את אובדן הרכוש
לאורך השנים.
היו שם שלוש כנסיות, חמישים בתי מגורים,
שני בתי ספר ואדמות קבורה
כשעיריית ניו יורק החריבה את סנקה וילג' ב-1857.
האמנית לקחה חלק מהמפה ושילבה אותו
בטפט הנפלא הזה שמקיף את התערוכה.
- פריחה ופוטנציאל, עקורים (שוב ושוב ושוב...) -
- נג'ידקה אקונילי קרוסבי -
סיפור כזה על כך שבהיעדר כוח פוליטי,
ובהיעדר זכויות ניתנות לאכיפה,
אפילו אם את הולכת בתלם, עובדת קשה, קונה,
עושה כל מה שאומרים לך,
אבל את שייכת לקבוצה שתמיד זמינה לנישול.
אני אוהבת את היצירה עם הרייט טאבמן...
- מחתרת בת-חפירה רוברט לוגו -
כי רבים אינם מודעים לכך
שהעושר של ארה"ב,
מה שעושה אותנו לחזקים ביותר, מקורו בנשים שחורות.
ב-1790 היו 700,000 עבדים.
ערב מלחמת האזרחים היו ארבעה מיליון.
מאיפה הגיעו כולם?
וזה היה אחרי שהופסק הסחר בעבדים.
אז איך זה קרה? איך זה קרה?
כשחושבים מיהן באמת אימהות האומה,
למעשה הן הנשים השחורות.
אבל לא מדברים על זה, כי גם ההיסטוריה הזאת נקברה.
כל כך הרבה יצירות עוסקות בשיער.
- מאגודי-נוקסולו זיזיפו פוסווה -
זו עבודה על תסרוקת באנטו.
השיער אסוף גבוה. ההשראה.
והיצירה החביבה עליי, מסרק האפרו והמסרק החם.
- מסרק סביבות 1850 -
- מסרק חם -
היא תופסת במדויק את הקשר המורכב שלי עם אימא שלי סביב נושא השיער.
אימא שלי הייתה רדיקלית כמעט בכל מובן, למעט בעניין השיער.
אימא שלי הייתה מורה.
היא עדיין הייתה בדעה ששיער טבעי, ובפרט שיער של שחורים...
- קימברלי -
נראה פחות מקצועי.
היא רצתה להגן עלייך. -היא רצתה להגן עליי.
היא רצתה, כמובן, שאני אקבל את כל ההזדמנויות
ושלא יזלזלו בי...
בגלל התסרוקת שלי.
לכן כשאני רואה את זה, את מסרק האפרו,
אני נזכרת בשלב שבו יכולתי סוף סוף ללכת בתסרוקת אפרו.
הערצתי את אנג'לה דיוויס,
ואני זוכרת שראיתי המון סרטונים
שלה שיצאו בזמן המשפט.
היא תמיד הניפה את היד ככה, ואני חשבתי,
"זה מה שאני רוצה. זה מה שאני רוצה להיות."
- אנג'לה דיוויס פעילה פוליטית -
יש עכשיו מקומות בארצות הברית
שבהם יפטרו אותי אם אבוא לעבוד בתסרוקת כזאת.
בחלק מהמדינות יש חוק קראון. -נכון
- חוק קראון הפדרלי אוסר על אפליה במקום העבודה -
- בגלל תסרוקת. -
אבל ברוב המדינות,
מותר להפלות אנשים בגלל תסרוקת רסטות, צמות...
שבמקרה מזוהות עם נשים שחורות.
שבמקרה צומחות על ראש של נשים שחורות.
ולהגיד שזה לא מקצועי זה כמו להגיד
שאנחנו לא רגילים לנוכחות של אנשים כמוך במקום הזה.
ואז אני הרחבתי את המבט וראיתי שזה לא רק החוק.
זה גם הפמיניזם.
זה גם באופן שבו דווקא החוויות של נשים שחורות
לא תמיד נכללות בתחום של הפמיניזם.
וחלק גדול מזה הלך לאיבוד, נכון?
זו פשוט הפליה על רקע גזעי.
לכן חלק גדול ממה שאני מנסה לעשות בתיאוריית הגזע הביקורתית
הוא לחשוף את הדברים האלה.
זה דומה לכלי ארכיאולוגי.
אנחנו רוצות להסתכל מתחת למקום שבו אנחנו עומדות
ולגלות את הסיפורים שלא סופרו.
הרבה אנשים לא ידעו שהתובעות הראשונות
ברוב המשפטים על הטרדה מינית היו נשים שחורות.
הם לא ידעו שרוזה פארקס התחילה את דרכה
בהגנה על אישה שחורה שעברה אונס קבוצתי.
אז תכופות אני רוצה לדמיין מחדש רגעים כמו רוזה פארקס,
לא בפעם הראשונה שהיא הופיעה בזירה בתודעה של רוב הציבור,
אלא מה קרה לפני כן, נכון?
אני רוצה להבטיח שבעוד 200 שנה,
סוג'ורנר טרות' ואנג'לה דיוויס, ואני מקווה שמשהו שאני כתבתי,
לאנשים תהיה גישה לזה במקום שיצטרכו לגלות את זה
כמו שאנחנו היינו צריכים לגלות את סנקה.
אחת הסיבות לכך שאנחנו חושבות שאת אישה אמיצה
היא לא רק שיצרת כלים שימושיים להפליא
לחשיבה על ההיסטוריה שלנו,
אלא שלא כתבת ואז פרשת לפסגת ההר.
האופן שבו את מנסה לחלץ את הסיפורים של אנשים
כדי שאפשר יהיה לראות אותם, להעריך אותם ולהבין אותם,
זו עבודה קשה, קימברלי. זה ממש קשה.
יש לך עדיין תקווה?
הייתי אומרת שאני אדם עקשן. -אהבתי את זה.
לי לא יגידו, "לא, אסור לך לדבר."
לי לא יגידו, "לא, החוויה שאת מדברת עליה אינה אמיתית."
לי לא יגידו שזה לא נחשב.
מה אנשים עושים בדברים שאני כותבת,
זה כבר לא בשליטתי.
אבל כשלאנשים יש מושגים שמאפשרים להם לתת שם לחוויה שלהם,
הם יוקירו את המושגים האלה
ויילחמו על המשך קיומם, וזה מה שנותן לי תקווה.
מופת של היענות לאתגרים.
אין ברירה.
אנחנו חיות בתקופה קשה וסוערת מאוד,
ויש המון תהפוכות.
לפי סקר מהזמן האחרון, עשרה אחוז מהאמריקנים
לא מאמינים בשינוי האקלים.
מה הבעיה שלכם?
ועם זאת, חשוב שנוכל לבטוח באנשים שאיתנו.
בדיוק.
בואו נרקוד.
ולהיות מוכנים לנסות דברים שאולי לא יעבדו.
זה מה שהייתי אמורה לקבל.
את קורעת.
מה שאת עושה זה כיף וזו תוכנית נהדרת, אבל זה גדול מזה.
את מרגישה כך לפעמים? שזה חלק ממשהו גדול יותר?
אני רוצה לקוות... אני רוצה לחשוב שזו האמת.
ומדי פעם בפעם מישהו שולח לך הודעה,
"כמה אני שמחה שאמרת את זה בקול
כי הרגשתי ככה ותודה שאיששת את ההרגשה שלי."
ואז אני חושבת, "זה חשוב."
כל הזמן דוחקים בי לפרוש, ואני אומרת, "לא, אני עדיין יכולה לעזור."
אתן לא לבד, בואו למצוא אותי. אם תצטרכו עידוד, תקבלו ממני.
עשו צעד אחד קטן. רק אחוז אחד ביום, זה מספיק.
ואז במבט לאחור תראו את ההתקדמות.
תרגום: גלית אקסלרד