METROPOLES MĀKSLAS MUZEJS
Es dievinu Metu.
Viena no manu bērnu mīļākajām vietām,
varbūt pat visā Ņujorkā.
Šarlote un Eidens nespēja pārdzīvot,
ka bijušas senās valodas, kuru vairs nav.
Atceros, ka es brīnījos par to pašu,
kad ceturtajā klasē to uzzināju.
Jā, neatceros, ka būtu to mācījusies.
Tas gan ir skaisti. Paskaties.
Ak kungs.
Diāna, medību dieviete.
Šajā apbrīnojamajā vietā vienmēr jādomā par vēsturi
un par tiem, kas ir gatavi rīkoties un paust viedokli.
Cerams, ka mūsu sarunas un šo sieviešu izcelšana
veicinās izpratni, ko nozīmē rīkoties.
Arvien vairāk cilvēku redzēs - lai kas tu būtu, vari paust nostāju.
Un man tas patīk.
Es esmu šeit, esmu lepna un negrasos atvainoties.
Raidījums būs.
DŪŠĪGAS SIEVIETES RĪKOJAS
ŅUJORKAS ŠTATA ZIEMEĻI
Šodien Hilarija Klintone un Čelsija Klintone ieradīsies šajā mājā…
EMBERA RAFINA RAIDĪJUMA VADĪTĀJA / KOMIĶE
…lai paspēlētos ar mani.
Nespēju noticēt, ka viņas iedomājās par mani.
"Mums patīk tas, ko tu dari, gribam aprunāties par to."
Trakums.
Man ļoti patika skatīties Emberu Rafinu,
jo viņai ir kolosāla enerģija.
Daudzus gadus redzot viņu Vēlajā vakarā ar Setu Maiersu,
un nu Emberas Rafinas šovā,
man gribējies, lai viņa ir mana draudzene.
Ātrāk gribu iepazīties ar viņu.
Gatavojoties uz tikšanos,
es nolieku laimus, jo gribu piedāvāt kārtīgas "Margaritas".
Es vienmēr piedāvāju "Margaritas".
Te nu mēs esam Hudzonas krastos.
Skaisti.
-Sveika! -Sveikas!
Laipni lūdzu! Nāciet iekšā!
Sveika!
Drīkstu tevi apskaut? Mums ir negatīvi testi.
-Jā! -Jā! Kāpēc ne?
-Nosvinēsim mūsu negatīvismu! -Jā!
-Tie ir mani mamma un tētis. -Oho.
Kad viņi bija atbraukuši uz šovu
-trupā The Second City. -Nē!
Uzstājos tur, kad dzīvoju Čikāgā.
Bērnībā domāju: "Man būs pašai savs pasta piegādes maršruts."
Vienkārši var staigāt apkārt smukos šortiņos. Man bija taisnība.
Bet, nē, es pārcēlos uz Čikāgu, lai piedalītos The Second City izrādēs.
-Lielisks teātris. -Fantastisks teātris.
Pēc tam pārcēlos uz Amsterdamu un spēlēju Boom Chicago.
Boom Chicago ir teātris Amsterdamā,
-kur spēlējušas tādas slavenības kā… -Tu.
…Embera Mildreda Rafina,
-Džeisons Sudeikiss… -Oho.
…Sets Maierss, Džordans Pīls.
Pēc tam pārcēlos uz Losandželosu,
jo beidzot biju saņēmusi tik daudz dūšas, lai pateiktu:
"Labi. Ja es tiku Second City un Boom Chicago,
varbūt varu kaut kur tēlot vai strādāt par komiķi."
Bet nē. Losandželosā es galvenokārt rakstīju.
Jo neviens neteica:
"Mums vajag nūģīgu 35 gadus vecu melno dāmu.
Esam uzrakstījuši viņai lomu…" Nē, tā neviens nedara.
Tā nu es domāju: "Labi." Bija skaidrs, ja gribu kaut ko darīt…
-Pašai tas jāraksta. -…pašai jāraksta.
Šajā pavasarī
skatieties stāstu par melno sievieti, kas kļuva par pasaulslavenu zinātnieci,
izcilu čellisti
-un aktīvisti. -Pārmaiņu laiks ir klāt…
Un par vīrieti, kurš izturējās kā jau baltais.
Mikrofons bija par augstu, es to pielaboju.
Tas ir kārtībā, pateicoties man.
Kad mani paņēma Seta Maiersa šovā,
biju vienīgā melnā sieviete, kas raksta scenārijus vakara sarunu šovam.
-Oho. -Kurā gadā?
2014.
-2014. -Jā.
Ne tik sen.
Bet, kad nogalināja Džordžu Floidu,
es teicu: "Paklau, es esmu izjutusi policijas patvaļu neskaitāmas reizes.
Es varētu pastāstīt kameras priekšā par gadījumiem,
kad šķita, ka policija mani nogalinās."
Reiz pusaudzes vecumā biju pavisam nepieredzējusi autovadītāja.
Es dzīvoju Čikāgā.
Burtiski palēkdamās gāju pa ielu.
Šķiet, devos uz ballīti.
Vecs baltais policists redz melnu jaunieti.
Izvelk ieroci un uzkliedz:
"Ne no vietas! Rokas uz mašīnas pārsega!
Apturi mašīnu!"
Es domāju: "Lūk, kā es miršu."
Stāstīju dažādus stāstus, un tonedēļ tie bija katrā raidījumā.
Šovakar man vairs nav stāstu.
Es jokoju. Ir vēl.
Tobrīd jau kādu laiciņu biju strādājusi šovā.
Teicu: "Jūs taču mani pazīstat. Es faktiski esmu šāda…
esmu muļķīte, nūģe,
es vispār neesmu draudīga."
Bet pret mani tā izturējās.
Domāju, ka tas daudzus aizķēra,
tāpēc ka nav svarīgi, ko cilvēks izdara.
Ja tevi atrod īstais policists, tad viņš izdarīs to, ko parasti.
Kā tas ietekmēja pārējos scenāristus un tavus darbabiedrus?
Vai, tavuprāt, tas bija pārsteigums taviem baltajiem kolēģiem?
Katrā ziņā. Visi teica: "Man nebija ne jausmas."
Lai noietu šo ceļu, nezinu, vajadzēja kādus divus gadus.
Zini, Loreta? Tev nav ne vainas.
Paldies, Ērl.
Nez kāpēc man ir svarīgi izpelnīties tavu cieņu.
Melno rakstnieku, īstu dārgakmeni, var atrast jebkurā vietā,
jo viņiem nav tikusi dota iespēja,
bet viņi tikai urbj uz priekšu, smagi strādā.
Kad līdz viņiem nokļūst, viņi jau ir gatavi.
Es par to pārliecinājos, kad sāku Rafinas šovu.
-Viņa. -Kas.
-Atdod. -Citiem.
-Visu. -Ir.
-Īsts. -Ģēnijs.
Pakāsēja.
Fakti.
Uzreiz nāk pilnās burās. Tīko pēc otra darba.
Esmu šeit! Tālu nebūs jāmeklē!
Laipni lūdzu. Šis ir scenāristu kabinets.
Vislaimīgākā, vismīļākā vieta pasaulē.
Kamēr tiksim līdz jums, jums jau būs ko piedāvāt.
Skaidrs. Labi.
Kad apstiprināja Emberas Rafinas šovu, pirmā doma bija:
"Cik tālu mēs varētu iet?"
Tāpēc, ka mēs kā melnie rakstām ar nospiestu bremzi.
Tāpēc es jūs mudinu piedāvāt tieši to, kas nāktu pār jūsu lūpām.
Pat tavām, Īan.
NAMDI NGVE SCENĀRISTS
Mans skečs ir Emberu dublē. Tātad Emberas Rafinas šovu rediģē
kritiskās rasu teorijas pēlēji.
"Es lepojos ar melno ļaužu elastīgumu.
-Viņi no…" -Viss normāli!
"…tika līdz izcilībai.
-Kad ieradāmies šeit…" -Kruīza!
PATRIKS ROULENDS SCENĀRISTS
"…kuģos, mēs zinājām, ka mūs gaida…"
-Jautri! -"…laiki."
"Mūsu paraugs bija tādi varoņi kā Mārtins Luters Kings,
-Roza Pārksa un Malkolms…" -Džamāls Vorners.
"Un tā tālāk, un tā tālāk."
Man patīk. Izcili!
Kad mēs rakstām tam, ko mēdz saukt
par "vienkāršo pasauli, vienkāršo publiku",
mēs kā melnie zinām, ka mums visas savas atsauces
jāsaspiež tik lielas.
Piemēram, es nevaru pieminēt Beibīfeisu, nevaru pieminēt Meku Tenu.
-Es nevaru pieminēt… Nezinu… -Gaidot izelpu.
Gaidot izelpu. Ziniet, es nevaru pieminēt: "Kenet!"
-Viss saraujas tik liels. -Tu piemini Džamālu.
Denīza!
KOSBIJA ŠOVS 1. SEZONA
Tev nepatīk?
Pajautā man vēlreiz.
Visiem piecas idejas par Malkolmu-Džamālu Vorneru.
Un tad tu tiec šovā, kur ir tikai melnie, mazulīt.
Bremze tiek atlaista, un tu drīksti teikt jebko.
Tu vari būt patiess.
Tāpēc strādā centīgāk.
Mans princips:
es gribu, lai cilvēki mazāk jūt, ka ar viņiem manipulē.
Tas ir mans galvenais mērķis.
Tāpēc, kad pasludināja spriedumu Kailam Ritenhausam,
tas salauza manu sirsniņu.
Es domāju: "Ja es tā jūtos,
negribu, lai jūs tā jūtaties, un es jums palīdzēšu."
Tātad dažas minūtes pirms raidījuma ieraksta sākuma
Kails Ritenhauss, kuru apsūdz trīs cilvēku sašaušanā
Melno dzīvības ir svarīgas protestā, attaisnots visās apsūdzībās.
Es vēl neļāvu šim spriedumam nogulsnēties savā prātā un sirdī.
Runājot šos vārdus, mani pārņēma lielas skumjas.
Man nerūp Kails Ritenhauss. Man nerūp rasistiskais tiesnesis.
Un man nerūp, cik **** bijuši zvērinātie.
Baltie izvairījušies no soda par slepkavību kopš neatminamiem laikiem.
Man tas nerūp. Man rūpat jūs.
Nespēju noticēt, ka man tas jāsaka, bet jūs esat svarīgi.
Pasaulē, kurā pašlaik dzīvojam, un mēs trīs to zinām,
viedokļa paušana, izteikšanās ir saistīta ar draudiem un briesmām.
Tāpēc ir ļoti grūti atgriezties,
izglītot, informēt, mudināt domāt.
Tomēr tu turpini. Kā tev tas izdodas?
Mūsu dabā ir palīdzēt citiem un rūpēties par viņu labsajūtu.
Tas ir tavā dabā.
Visu dabā nav censties palīdzēt citiem un rūpēties par viņu labsajūtu.
Lielais vairums no mums vēlas apskāvienus, skūpstus, uzsišanu uz pleca.
Labi, esam sarakstījuši dažus skečus, bet vienu uzrakstījām īpaši jums.
-Jā. -Lasīsim kopā?
Ar lielāko prieku.
-Un, Čelsij… -Jā, kundze.
…vai tu būtu ar mieru lasīt Čelsijas lomu?
Es ļoti cenšos būt neaizstājama.
"Pie manis šodien ir īpašas viešņas, Hilarija un Čelsija Klintones.
Mums jāpārrunā daudz aizraujošu tematu un…
Pagaidiet. Kas tas ir?
-"Kas ir kas?" -"Tas."
Kadrā skaists, vizuļojošs bikškostīms uz manekena torsa.
"Krāšņāku bikškostīmu par šo neesmu redzējusi.
Nevajadzēja tā tērēties, bet paldies. Esmu sajūsmā."
"Ko jūs runājat? Šī nav dāvana."
"Es esmu slavena ar to, ka vienmēr valkāju bikškostīmus,
tā ir mana atšķirības zīme, un neviens noteikti neiebilstu,
ja es to sauktu par savu."
"Pagaidiet. Es arī esmu slavena ar saviem bikškostīmiem."
"Negribu izmantot dienesta stāvokli, bet es biju valsts sekretāre."
"Pareizi. Bijāt."
"Mēs to varētu izšķirt kā saprātīgi pieaugušie.
Nostājieties katra savā telpas pusē, lai kostīms pats izlemj.
Dāmas, ieņemiet vietas!"
"Nāc, bikškostīmiņ! Nāc pie mammītes!"
"Kurš te ir labs bikškostīmiņš?
Nāc nu šurp un lien kājās, mazais palaidni!"
"Gribi kārumiņu? Man ir kārumiņš!"
-"Nāc!" -"Nāc!"
ĪANS MORGANS SCENĀRISTS
"Manekens neizlēmīgi svārstās,
tad pēkšņi izmetas no studijas."
"Nē!"
"Prom ir.
Varam vienīgi cerēt, ka atradīs mājas, kur to mīlēs."
"Kadrā bikškostīms, kas stāv pie kabineta durvīm.
Durvis atveras, redzama Reičela Medova."
"Paskat! Nāc nu šurp un lien kājās, mazais palaidni!"
DŽENIJA HEIGELA GALVENĀ SCENĀRISTE
Jā!
Tas bija izcili.
Sāpīgi, bet izcili.
Esmu jums bezgala pateicīga. Neticama pieredze.
Bieži biju dzirdējusi par scenāristu kabinetu.
Tas ir šis!
Šķiet, Emberai nepatīk pašai celt savu asti…
KORĪNA VELSA SCENĀRISTE
…bet mani kā melno komiķi
iedvesmo viņas darba vērošana.
Viņa burtiski lauž stereotipus.
Vai ne? Tas…
-Tas ir tiešām forši. -Tā ir īstā dūša.
Tāpēc mēs esam šeit!
Teicami ar plusu man.
Labi, dienas plāns ir sekojošs.
Mēs sagriezīsim visus šos laimus un gatavosim "Margaritas".
Tikai tāpēc man ir šie laimi.
Jautra pēcpusdiena, vai ne?
Apžēliņ. Iespējams, viena no jautrākajām, kādas mums bijušas.
Mēs lieliski pavadījām laiku.
Un tik daudz uzzinājām. Mēs daudz smējāmies.
Jā.
Humors noteikti ir interesants pārmaiņu veicināšanas līdzeklis.
Tāpēc es gribētu zināt,
kā vēl tie, kas rīkojas, saglabā emocionālo līdzsvaru.
KVĪNSA
Dzirdēju, ka šeit pasniedz deju stundas!
Jā!
Hilarijas kundze. Pirmais solis…
Es likšu galvenajā vietā meitu.
-Es stāvēšu aizmugurē. -Laidiet mani, trener. Esmu gatava.
Manā paaudzē dejošanas gēns nav iedzimis.
Nepārbaudiet mani.
Es vienmēr izlādējos līnijdejās.
Esmu medmāsa vairāk nekā 40 gadus.
BELINDA ELISA MEDMĀSA
No 1979. gada.
Es esmu no Filipīnām.
Bet jaunībā cilvēks ilgojas pēc satraukuma,
grib tikt prom no valsts. Kāpēc tā nevarētu būt Irāka?
IRĀNAS-IRĀKAS KARŠ
Belinda ir strādājusi kaujas laukā.
Aprūpējusi cilvēkus AIDS epidēmijas kulminācijā.
KOPĀ PRET AIDS
Un 2020. gadā viņa nokļuva Covid-19 epicentrā Kvīnsā.
IEEJA AIZLIEGTA IZOLĀCIJA
Lūk, tā ir iniciatīvas uzņemšanās.
Belinda, tu esi sniegusi mierinājumu un glābusi dzīvības.
Bet pēc visa, ko esi piedzīvojusi kā medmāsa,
vai tu neteici, ka tev kovids bija vissmagākais pārbaudījums?
Ziniet, es esmu redzējusi nāvi.
Bet ne tik daudz kā šajā reizē, ne tādā apjomā.
-Un tā nerimtība. -Jā.
Tam nebija gala.
Es kaut kur lasīju,
ka 4 % medmāsu Savienotajās Valstīs ir no Filipīnām.
-Filipīnieši, jā. -Jā.
Un 30 % medmāsu, kas nomira ar kovidu, bija no Filipīnām.
Tavi kolēģi arī saslima ar kovidu.
Jā, viena medmāsa nomira.
Man šķiet, ka man no tā joprojām ir pēctraumas stresa traucējumi.
Tā bija pirmā reize, kad šķita, ka neesmu Amerikā.
Esmu atgriezusies kara laukā.
Un vēl trakāk.
Es pati saslimu ar kovidu.
Es domāju par saviem pacientiem… Kad viņi nevar paelpot
un pēc tam kļūst zili.
Un tad es redzu, ka viņi nomirst manā acu priekšā.
Tad man pašai sākās aizdusa, un es ļoti nobijos.
LAI ILGS MŪŽS!
Es domāju par jums visiem pirmajās līnijās kā par neticami dūšīgiem cilvēkiem.
Un es esmu ļoti pateicīga tev
un visiem tev līdzīgajiem, kas strādā,
-lai mēs būtu veseli, un rūpējas par mums… -Jā.
-…kad mēs slimojam. -Jā.
Esmu pateicīga, un man ļoti žēl, ka mēs joprojām prasām tik daudz.
Pēdējos divos gados māsām bijis ļoti grūti.
Un tas joprojām turpinās.
Bet tajā bija arī kaut kas labs. Ziniet?
Šis restorāns, visi apkārtnes restorāni
sūtīja mums ēdienu. Brokastis, pusdienas, vakariņas.
Un mēs saņēmām vēstules no visām malām.
Tiklīdz iznācu no slimnīcas,
dzirdēju, ka cilvēki mašīnās signalizē.
Pī! Pī! Pī!
Viņi mūs sveica.
Mani pārņēma laba sajūta. "Labi."
Es teicu: "Viņi ir ar mums." Ziniet?
Mēs… es neesmu viena. Mēs neesam vieni.
Mēs domājām, ka esam vieni šajā cīņā, vai ne?
Bet mēs neesam vieni.
Varbūt padejosim vēl?
-Vajadzētu. Aiziet! -Jā.
Labi.
Viens, divi, trīs un četri.
Atpakaļ, seši, septiņi un astoņi.
Man to vajag katru nedēļu.
-Vai ne? -Tu esi malacis.
Es tiešām apbrīnoju cilvēkus,
kuru izgudrojumi sekmē mūsu cilvēcību,
palīdz risināt problēmas, atbild uz jautājumiem, kas rūp visiem.
Mums vajag vairāk tādu cilvēku.
Un daudz vairāk sieviešu.
Mani šokē, ka tikai nepilna ceturtdaļa ASV apstiprināto patentu
piešķirti sievietēm.
MANHATANA
Man reti gadījies satikt cilvēku,
kuram ir tik liela motivācija kaut ko mainīt,
ka viņa burtiski savā virtuvē rada to, kas palīdz citiem.
Atgādina narkotiku ražošanu, bet īstenībā tā nav.
Parasti mēs virtuvē gatavojam ēdienu.
ALISE MINA SŪ ČUNA IZGUDROTĀJA / UZŅĒMĒJA
Bet šodien te taps silikona maska.
Iepazinos ar Alisi Puertoriko pēc šausmīgās viesuļvētras.
VIESUĻVĒTRA MARIJA
Spilgti atceros, ka runāju ar mammu,
kad viņa pirms pieciem gadiem bija Puertoriko.
Šķiet, viņa atbildēja uz manu jautājumu: "Sveika, kā iet?" ar:
"Tikko sastapu apbrīnojamu sievieti!"
"Viņa ir izgudrojusi SolarPuffs!"
KATASTROFU ZONAS PASAULĒ
Operācijas burtiski notika uz ielas,
gaismas nebija, vienīgi kabatas lukturīši.
Alise izgudroja salokāmu un viegli pārvietojamu saules lampu.
Lampas bija ļoti praktiskas un tiešām atjautīgas.
Tāda rīkošanās… Viņa ir tās iemiesojums.
Ak dievs!
-Spēj tam noticēt? -Ak dievs.
Ļoti priecājos tevi redzēt!
-Beidzot mēs iepazīstamies! -Sveika!
Laipni lūdzu manā pieticīgajā miteklī.
-Ļoti priecājamies te būt. -Kāds satraukums.
Kā ideja, kas ir tavā kā izgudrotājas,
dizaineres prātā, pārvēršas par šo?
Ir tāds teiciens:
"Satraukta mamma pēta rūpīgāk nekā FIB."
Tātad mans dēls piedzima ar astmu,
un es ķēros pie izpētes.
Tolaik vienam no četriem bērniem Ņujorkā bija astma.
Tas ir par 300 % vairāk nekā pārējā valstī.
Tad es pievērsos saules enerģijai.
Tu uztraucies, kā elpošanu…
-Tieši tā! -…ietekmē
fosilā kurināmā radītais piesārņojums. Jā.
75 % piesārņojuma Ņujorkā rada ēkas,
nevis mašīnas.
-Tāpēc, ka tās ir vecas un neefektīvas. -Jā!
Dzesēšanas sistēmas, apgaismojums darbojas pastāvīgi.
Saule ir visspēcīgākais enerģijas avots,
kas diendienā nonāk līdz zemei.
Kāpēc neizmantot vienkāršu saules lampu un neizveidot to skaistu?
Cik variantu bija, līdz tiki līdz šim?
Kādi 168.
-Oho. -Šis ir megapufs,
proti, tā lielāks variants, bet ar to var uzlādēt arī telefonu.
Tagad tu vienkārši lielies.
Mēs joprojām attīstāmies.
Bet tas tā kā tika nolikts malā pandēmijas dēļ.
Laikam to var saukt par pagrieziena punktu.
Ārstiem uz sejas bija šīs briesmīgās brūces.
Ārstiem, medmāsām un citiem slimnīcās…
Tieši tā.
Tās bija melnas un violetas.
Un vēl bija nedzirdīgie.
Nedzirdīgajiem jāredz cilvēku mutes un sejas.
Tagad mēs faktiski esam bez sejas.
Man šķiet, ka ir amputēta mūsu cilvēcība.
Ejam garām kaimiņiem un pat nepazīstam viņus.
Vēlāk šīs maskas tiek izmestas,
bet tās ir no plastmasas.
Tās ražo no gaisa plūsmā vērpta polipropilēna,
kas ir nāvīgs okeāniem, atkritumu poligoniem un dzīvībai ūdenī.
Okeānā tās saglabājas 450 gadus.
Katra valsts izmet miljardiem masku.
Nezināju, ka skaits ir tik liels.
Bet diezgan loģiski, ka tie ir miljardi.
Ir 21. gadsimts. Kāpēc…
Kāda velna pēc mēs vēl valkājam maskas, kas lēti ražotas vienreizējai lietošanai?
Mājsēdes laikā es pārvērtu savu virtuvi laboratorijā.
Tāpēc mēs necepsim vistu,
bet gan izveidosim vienu no sākotnējiem maskas prototipiem.
Daļēji ķīmijas eksperiments, daļēji Džūlijas Čaildas virtuve.
-Man patīk gan ķīmija, gan kulinārija. -Tomass Edisons.
Šis ir cietināšanas šķīdums.
Paskat, kāda šļirce. Labi.
-Esmu gatava. -Un šis ir silikons.
-Velc. Sajauc kopā. Maisi lēnām. -Labi.
-Ja maisīsi ātri… -Kas notiks?
…būs pārāk daudz burbuļu.
Dziedi pie sevis Džonu Lenonu, zini…
Man ienāca prātā "Wheels on the Bus".
-Tu taču ne… -Tāpēc, ka man ir mazi bērni.
Autobusa riteņi Griežas un griežas
Var redzēt, ka sabiezē.
Izveido vidū peļķīti.
Laid gar malām, līdz tas vienkārši notek.
Tev labi sanāk! Paskat!
Tiešām?
Kad tu sāki izstrādāt savu masku?
Cik drīz pēc pandēmijas sākuma?
Tas bija martā, aprīlī.
-Tātad pašā sākumā? -2020. gadā, jā.
Bet vajadzēja sasodītu gadu, lai iegūtu masveidā ražojamu prototipu.
Kā tu domā, kāpēc tik ilgi?
Jūs nevarat iedomāties, cik daudzi teica, ka tas nav iespējams.
Tas nekad agrāk nav darīts, tāpēc es to nevaru.
Un atrast kādu, kurš mēģinātu to izdarīt, ir neticami grūti.
Tā, ko tālāk?
Liksim to cepeškrāsnī.
Parastā cepeškrāsnī?
-Vienkārši virtuves cepeškrāsnī? -Jā.
Viens no iemesliem, kāpēc gribējām runāt ar tevi, -
tu centies izdomāt, kā kaut ko uzlabot,
vai kā realizēt to, ko gribi,
savu ieceri par to, ko gribi radīt.
Ir bijuši brīži, kad gulēju saritinājusies embrija pozā uz vannasistabas grīdas.
Bet pēc katras neveiksmes
ir brīži, kad atklājas taisnāks ceļš.
Un to dod pieredze.
Nogriez lieko, lai varam to noņemt.
Vai neizskatās garšīga?
Tas ir tik nomācoši un biedējoši, bet, ja var paspert šo vienu soli…
Atrisināt šo vienu problēmu šim vienam cilvēkam.
Visus savus izgudrojumus esmu sākusi
sava dēla dēļ.
Tas nieks, ko izdarīšu tagad, atstās iespaidu
vai kaut kādu ietekmi uz viņa bērniem un mazbērniem vēlāk.
Tu redzi, ko viņa redz?
Tieši tas, ko gribu, lai redz mazi zēni un meitenes.
Ka cilvēks diendienā pūlas,
atkal un atkal piedzīvo neveiksmi, bet ir apņēmies radīt izgudrojumus,
kas palīdzēs cilvēkiem.
Hilarij, man šķiet, tu esi to iznīcinājusi.
Esmu iznīcinājusi.
Laikam nogriezu pārāk daudz.
Ak dievs, paskatieties uz viņu.
-Paskatieties uz viņu! -Paskat, meitenīt.
Paskatieties, to izveidoja Čelsija.
Paldies, Alise.
-Kurai veicās labāk? -Re!
-Starp citu. -Nav ne tuvu.
Tātad šis ir galarezultāts.
Silikonu var pārstrādāt, un filtrs bioloģiski noārdās.
-Pamēģināt to uzlikt? -Jā.
Tiešām forši.
Un var arī uzkrāsot lūpas.
Vajag fotoaparātu.
Lieliski, mamma un meita!
Mēs smaidām, un to pat var redzēt.
Viena no nelokāmākajām un dūšīgākajām sievietēm ir Džekija.
-Apbrīnojami. -Viņa ir Ņujorkas ugunsdzēsēja.
Gadiem uzskatījusi par savu pienākumu
iesaistīt ugunsdzēsībā vairāk sieviešu.
Kurp viņi brauc? Rācija nebija ieslēgta.
Ja man būtu jāsēž ierakumos,
viņa būtu pirmā, ko gribētu sev blakus.
Es bērnībā gribēju palīdzēt nelaimē nokļuvušiem cilvēkiem.
Bet nedomāju, ka ir sievietes ugunsdzēsējas.
DŽEKIJA MIŠELA MARTINESA UGUNSDZĒSĒJA
Džekij!
Es nemelošu.
Kad piezvanīju, atbildēja ugunsdzēsējs vīrietis.
Viņš nolika klausuli.
Negribēja mani te redzēt.
Tas mani neapturēja.
-Cik Džekija izpildīja? -Vairāk nekā tu!
Jāmaina vīriešu domāšana par sievietēm šajā profesijā.
Tāpēc visām sievietēm, kam pēc manis vajag palīdzību
treniņos, ar atbalstu, padomu, es palīdzu.
MARELA
TAKTISKIE TRENIŅI
UGUNSDZĒSĪBAS SKOLA
Eksāmenā ir liels konkurss. To kārto vairāk nekā 40 000 cilvēku.
-Oho. -Cik cilvēku tiek
no eksāmena līdz mācībām?
Tas atkarīgs no kursa. Kā es to zinu?
Tāpēc, ka jāskaita mantra.
-Kāda? -Atceraties savu mantru?
-Jā! -Ak dievs! Labi, aiziet. Gatavas?
-Skaļi! -Labi.
Labi. Kundze, šeit ir 311 ļoti motivēti…
ARIANA DŽEKSONE UGUNSDZĒSĒJA
…patiesi uzticīgi ugunsdzēsības stažieri, kundze!
Kalsna, nikna, zila mašīna!
Urrā, urrā, urrā!
-Es gribu piecelties! -Jā!
Jākliedz, citādi nav pareizi, tā ka…
Jā.
Tās pašas prasības vīriešiem un sievietēm.
Trīsdesmit atspiešanās, 30 "presītes", jāizpilda visiem.
Divarpus kilometru skrējiens nepilnās 12 minūtēs.
-Četras pievilkšanās… -Pie pievilkšanās kapitulēju.
Domāju: "To es varētu. Es varētu… To es nevarētu."
Gribu, lai visos Ņujorkas ugunsdzēsēju depo…
-Mans mērķis… -Jā.
-…lai būtu vismaz viena ugunsdzēsēja. -Pareizi.
-Un 2006. gadā es biju 29. sieviete. -Jā.
Lai tiktu līdz 30, vajadzēja sešus septiņus gadus.
Es domāju: "Nejēdzība!"
Gribēju mainīt šo paradigmu. Kā lai iesaucu vairāk?
Teicu: "Es iešu uz visiem sporta pasākumiem,
uz visām skolām, koledžām
un piedāvāšu profesionālo orientāciju, stāstīšu par savu darbu."
Pēc tam skaits ir četrkāršojies.
-Laba sajūta, vai ne? -Lieliska sajūta.
Es nebūtu kļuvusi par ugunsdzēsēju, ja nebūtu Džekijas.
Iepriekš nebiju satikusi sievieti ugunsdzēsēju.
Es kā mediķe, feldšere
tikai vēroju, kā ugunsdzēsēji ieiet ēkās.
Stāvēju tur un domāju: "Es gribu iet iekšā. Es to varu."
Bet, tikai ieraudzījusi sievieti ugunsdzēsēju…
-Pareizi. -…saprati: "Pagaidiet.
-Es to varētu." Vai ne? -Jā.
Tu sastopies ar tādiem jautājumiem kā:
-"Tu tiešām esi ugunsdzēsēja?" -Pastāvīgi.
Kad uzvelkam ekipējumu, mēs darām visu to pašu.
Nevar noteikt - vīrietis vai sieviete.
ZAMARIJA MARELA UGUNSDZĒSĒJA
Bet, kad darbs ir galā, diezgan bieži,
kad noņemam ķiveri, vienmēr viena un tā pati reakcija.
Tiek izvilkti telefoni, un viņi tādi: "Tā ir meitene!"
-Mēs esam kā vienradži. -Jā.
Viņi tādi: "Meiteņu spēks!"
VIKTORIJA GINGRIČA UGUNSDZĒSĒJA
Puiši, ar kuriem strādāju, saka: "Jā. Meiteņu spēks."
Viņiem mazdrusciņ skauž.
Paklau, ja man laimējas tikt pie šļūtenes
un priekšā ir ugunsgrēks,
neviens neteiks, ka tu slikti strādā, kad esi to nodzēsusi.
"Viņa nodzēsa to ugunsgrēku? Viņa?"
-"Jā, es." -Tā vienmēr ir laba reakcija.
Nepriecājos, ka jūsu māja deg.
Es priecājos, ka varu būt klāt šajā nelaimē un palīdzēt
jūsu nestundā.
Nestundā.
Aši pārbaudīsim, kas ir klāt.
-Džekij, tvertne. -Klausos.
Cilvēks iegūst pašcieņu, ja viņš centīgi pie kaut kā strādā.
Ja ieliek sirdi un dvēseli, katru šūnu, lai to iegūtu.
Kad tā ir iegūta…
Atvainojiet. Acumirkli.
Neviens nevar to atņemt.
Zināt, cik grūti man bija šeit nokļūt?
Esmu ceturtā sieviete, kas uzņemta ugunsdzēsējos glābējos.
Mani negribēja pieņemt, bet nu es pārstāvu departamentu.
Kad saku meitenei, ka aizstāvēšu viņu,
es līdz vēlai naktij mācīšu, skriešu, trenēšu.
Darīšu visu, kas manos spēkos, lai viņu pieņem.
Esmu 270. vienībā. Uzmeklējiet mani.
Bet nu, aiziet, Čelsij. Un tagad vajag…
Jūtos kā mācot saviem bērniem sasiet apavus.
-Tieši tā. Sakārto šādi… -Un būsi gatava lēkt iekšā.
-Jāpakratās. -Labi, jā.
-Uzliec ķiveri. -Jā, kundze.
Labi. Tagad pārbaude. To sauc "melnā mamba".
Bāz rokas iekšā, viena roka aiz otras, un velc.
-Velc. -Neies tik labi, kā tu ceri.
-Ies gan. -Jākustas šādi.
-Atgādina deju kustību. -Jā.
Labi.
-Mēs viņai ticam, vai ne? -Jā.
-Absolūti. Gatava. -Aiziet. Tu vari. Sniedzies.
Aiziet! Tu to vari viena.
-Re, paskaties uz to. Velc! -Īsti ne.
-Nulle ar plusu. -Nulle ar pulsu? Pat ne viens!
Jāiet ātrāk.
Ātrāk. Tu defilē. Te nav Elizejas lauki.
-Steidzami! -Aiziet! Ej, ej!
Re, cik ātri… Lūk tā. Nāc, aši. Steidzami!
Bum! Tu vari.
-Vēl vienu pakāpienu. Jā. Labi. -Labi.
Tagad turi ar abām rokām.
-Nostājies man priekšā. -Labi. Esmu gatava.
Gatava? Uz riņķi, uz riņķi! Kā es.
Soli uz priekšu. Aiziet!
-Labs darbs. -Nu, jā.
Mamma saka: "Tu nepazīsti manu mazulīti."
Es jau izjutu lielu cieņu pret mūsu ugunsdzēsējiem.
Īpaši pret niknajām ugunsdzēsējām, ieskaitot Džekiju.
Bet, kad biju uzvilkusi visu ekipējumu un mēģināju pacelt šļūteni,
-šī cieņa uzšāvās debesīs. -Jā.
Un tu pat nebiji uzvilkusi vissmagāko.
Jā. Man mugurā bija apmēram puse no tā, kas jāvelk viņām.
-Tas izraisīja dziļu pazemību… -Jā.
…un es izjūtu vēl lielāku godbijību un pateicību.
Vismaz viņas domāja, ka tu to spēj.
-Taisnība. -Uz mani paskatījās un teica:
"Tu vari paskatīties."
Tu biji lieliska karsēja.
Tagad mēs tiksimies ar Kimberliju.
-Lūk tā ir dūšīga sieviete. -Žēlīgā debess.
Viņa izgudroja terminu "intersekcionalitāte"
un ir viena no kritiskās rasu teorijas pamatlicējām.
Tā sākas ar domu, ka mūsu vēsturē
rasisms jau no verdzības laikiem ir ieausts
mūsu valsts politikā un likumos.
BALTO PRIVILĒĢIJAS IR ĪSTAS
Tāpēc tam ir plaša ietekme uz mūsu sabiedrību.
ESAM NĀKOTNE MELNS IR SKAISTS
Viņa daudziem palīdzējusi saprast…
MĪLESTĪBA IR VARA IZTĒLOJIES TAISNĪGUMU
…kā rasisms un nevienlīdzība nostiprinājušies un caurauduši Ameriku.
Viņa ir novatoriska tiesību eksperte, pasniedzēja un nikna aizstāve.
APTURĒT APZIŅAS LIKUMU
Daži mēģinājuši izraisīt polemiku par viņas darbu,
lai nepieļautu, ka Amerikā tiek mācīta mūsu īstā vēsture.
NEMĀCIET KRITISKO RASU TEORIJU MŪSU BĒRNIEM
Jūs nemācīsiet maniem bērniem,
ka viņi ir rasisti tikai tāpēc, ka viņi ir balti.
Kauns!
NEMĀCIET MŪSU BĒRNIEM IENĪST
Kauns!
Par spīti tam, Kimberlija turpina rīkoties.
-Sveikas! -Sveika, Kimberlij!
-Kā iet? -Sveika!
KIMBERLIJA KRENŠOVA PASNIEDZĒJA
-Ļoti patīkami. -Ak kungs. Priecājos jūs satikt.
Tāds gods.
Ļoti priecājamies ar jums runāt, Kimberlij.
Tāpēc, ka jūs burtiski esat frontes pirmajā līnijā,
jau gadiem nepiekāpjoties un paužot viedokli.
-Pēdējā laikā tas ir kļuvis grūtāk. -Jā.
Mūsu laikā tikai 8 % vidusskolēnu
spēj pareizi formulēt Pilsoņu kara cēloni.
Tas bija vēl pirms pēdējiem mēģinājumiem izdzēst vēsturi.
Tā ka mums jau sākumā nebija darīšana ar labi izglītotu sabiedrību,
runājot par šiem jautājumiem.
Kritiskā rasu teorija nav uzbrukums baltajiem.
Nē.
Tā neapgalvo, ka Amerika ir vissliktākā valsts.
Tā saka, ka šīs konkrētās lietas notika,
tā likums palīdzēja tām notikt.
Tāpēc, ja dod cilvēkiem konkrētu kritiskās rasu teorijas piemēru,
viņiem ir vieglāk saprast, kam jānotiek tagad.
Tāpēc mēs esam šeit.
Es reizēm salīdzinu kritisko rasu teoriju ar arheoloģiju.
Ziniet, 180 metrus tālāk
ir stāsts par melnajiem, kas netiek stāstīts.
Senekavilidža bija plaukstoša kopiena,
ko galvenokārt veidoja afroamerikāņu izcelsmes zemes īpašnieki
un ko iznīcināja, lai atbrīvotu vietu tagadējam Centrālparkam.
Jūs zinājāt par Senekavilidžu?
Biju tikai mazliet par to dzirdējusi.
Tāpēc, ka to noklusēja.
Nebija apstiprinātu Senekavilidžas fotogrāfiju.
Viss, ko zinām par šo kolorīto kopienu, kas šeit dzīvoja,
iegūts arheoloģiskajos izrakumos.
Pirms vakardienas mēs pratām lidot ir afrofutūristu ekspozīcija,
kurā sapulcinātie mākslinieki
iztēlojušies, kāda būtu izskatījusies Senekavilidžas māja,
ja tā būtu nodota no paaudzes paaudzē.
ĶĒRNE TĒJKANNA
PODS
Es tiešām nespēju iztēloties, kā pāreja
no senatnes līdz mūsdienām un nākotnei tiks atspoguļota.
ŠĶĪVIS: STEISIJA EIBRAMSA
Tas ir tiešām aizgrābjoši.
PORTRETKRŪZE: MEJA DŽEMISONE PELNU TRAUKS AR KRONI
Šis vecais pavards ir gandrīz kā portāls,
kas pārceļ nākotnē, kas ir otrā pusē.
Tas atgādina par īpašumu zaudēšanu
gadsimtu gaitā.
Tur bija trīs baznīcas, 50 mājas,
divas skolas un kapsēta
laikā, kad Ņujorka 1857. gadā nopostīja Senekavilidžu.
Māksliniece ir paņēmusi daļu plāna un iekļāvusi to
šajā iespaidīgajā tapetē, kas ieskauj ekspozīciju.
PLAUKSTOŠI UN SPĒJĪGI, PĀRVIETOTI (ATKAL UN ATKAL…)
NJIDEKA AKUNJILI KROSBIJA
Tāds stāsts par to, kā tad, ja nav politiskās varas,
ja nav juridisku tiesību,
pat ja spēlē pēc noteikumiem, smagi strādā, iegādājas,
ja dara visu, ko liek,
bet šie cilvēki pieder pie grupas, kurai vienmēr var atņemt īpašumu.
Man patīk darbs, kurā ir Herieta Tabmena…
ROKAMĀ PAZEME ROBERTO LUGO
…tāpēc, ka daudzi neapzinās,
ka Savienoto Valstu bagātību,
to, kas padara mūs visvarenākos, devušas melnās sievietes.
1790. gadā bija 700 000 vergu.
Pilsoņu kara priekšvakarā bija četri miljoni.
Kur viņi visi radās?
Un tas notika pēc vergu tirdzniecības beigām.
Tad kā tas notika? Kā tas notika?
Ja tā kārtīgi padomā, kas patiesībā ir šīs valsts mātes,
tad tās ir melnās sievietes.
Bet neviens par to nerunā, jo arī šī vēsture ir noklusēta.
Te ir ļoti daudz par matiem.
MAGODI NOKSOLO ZIZIFO POSVA
Šis darbs ir par bantu mezgliem.
Augstu savīti mati. Iedvesma.
Man visvairāk patīk šī afro ķemme un karstā ķemme.
MATU ĶEMME APT.1851. G.
KARSTĀ ĶEMME
Tā ietver manas sarežģītās attiecības ar māti matu sakarā.
Mana mamma bija radikāla gandrīz visā, izņemot matus.
Mana māte bija skolotāja.
Viņa joprojām uzskatīja, ka dabiski mati, īpaši melno mati…
KIMBERLIJA
…neizskatās lietišķi.
-Viņa gribēja jūs sargāt. -Gribēja mani sargāt.
Viņa gribēja, lai man, saprotams, ir visas iespējas
un lai mani nevērtē zemāk
manas frizūras dēļ.
Kad es redzu šo, šo afro ķemmi,
atceros laiku, kad beidzot varēju valkāt afro frizūru.
Es dievināju Endželu Deivisu,
un atceros daudzos kadrus,
kā viņa iznāca tiesas prāvas laikā.
Viņa vienmēr darīja tā. Tāpēc es domāju:
"Tieši to es gribu. Tāda es gribu būt."
ENDŽELA DEIVISA POLITISKĀ AKTĪVISTE
Pašlaik Savienotajās Valstīs ir vietas,
kur mani atlaistu par šādu frizūru.
Dažos štatos ir Likums par dabiskiem matiem.
LIKUMS PAR DABISKIEM MATIEM AIZLIEDZ DISKRIMINĀCIJU DARBAVIETĀ
FRIZŪRAS DĒĻ.
Bet vairumā štatu
drīkst diskriminēt tos, kas valkā dredus, bizītes…
Un tas tā nejauši attiecas uz melnajām sievietēm.
Nejauši izaudzis no melno sieviešu matiem.
Teikt, ka tie neizskatās lietišķi, ir tas pats, kas teikt,
ka mēs neesam raduši, ka šeit ir tādi cilvēki kā tu.
Es paskatījos plašāk un atklāju, ka tas neattiecas tikai uz likumiem.
Arī uz feminismu.
Uz to, ka šo konkrēto melno sieviešu pieredzi
ne vienmēr apskata feminisma kontekstā.
Un daudz kas no tā ir it kā pazudis.
Tā vienkārši ir rasu diskriminācija.
Tāpēc kritiskās rasu teorijas ietvaros
es savā ziņā mēģinu to visu izrakt.
Tas ir tāds kā arheoloģijas rīks. Vai ne?
Mēs gribam paskatīties zem savām kājām
un atklāt neizstāstītos stāstus.
Daudzi nezināja, ka pirmās prasītājas
vairumā seksuālās uzmākšanās lietu bija melnās sievietes.
Viņi nezināja, ka Roza Pārksa sāka savu darbību,
aizstāvot grupā izvarotu melno sievieti.
Tāpēc es bieži gribu iztēloties, kāda bija Roza Pārksa,
nevis, kad viņa pirmoreiz parādījās, daudzu apziņā,
bet kas notika pirms tam, vai ne?
Gribu būt droša, ka pēc 200 gadiem
Sožornera Trūsa un Endžela Deivisa, un, cerams, arī kaut kas no manis rakstītā
būs cilvēkiem pieejami, un viņiem nevajadzēs to atklāt,
kā mums vajadzēja atklāt Seneku.
Viens no iemesliem, kāpēc domājam, ka esat dūšīga sieviete,
nav tikai tāpēc, ka esat radījusi dažus ārkārtīgi noderīgus rīkus,
kā domāt par mūsu vēsturi,
bet tāpēc ka jūs neuzrakstījāt un pēc tam nepatvērāties kalna galā.
Tas, kā jūs cenšaties izrakt cilvēku stāstus,
lai tie būtu redzami, tiktu novērtēti, saprasti,
tas ir smags darbs, Kimberlij. Tas tiešām ir grūti.
Jūs joprojām esat cerību pilna?
-Es teiktu, ka esmu spītīga. -Tas man patīk.
Neviens man neteiks: "Nē, tu nedrīksti runāt."
Man neteiks: "Nē, pieredze, par kuru tu runā, nav īsta."
Man neteiks, ka tas nav svarīgi.
Redziet, ko katrs dara ar to, par ko es rakstu,
man pār to nav varas.
Bet, ja cilvēkiem ir jēdziens, kurā viņi var nosaukt savu pieredzi,
ka viņi novērtēs šos jēdzienus
un cīnīsies, lai tos saglabātu, par to esmu viscerīgākā.
Lūk cilvēks, kurš rīkojas.
Citādi nevar.
Mēs dzīvojam tiešām vētrainā, smagā laikā.
Tik daudz kas notiek.
"Nesenā aptaujā noskaidrots, ka 10 % amerikāņu
netic klimata pārmaiņām."
"Ak kungs, kas tev kaiš?"
Un tomēr jāuzticas cilvēkiem, ar kuriem esi kopā.
Nu re.
Ejam dejot!
Un jābūt gatavam pamēģināt to, kas var neizdoties.
To man vajadzēja atdalīt.
Pārsmieties var.
Tas, ko tu dari, ir jautri, lielisks šovs, bet tajā ir kas vairāk.
Tu kādreiz to jūti? Ka tā ir daļa no kaut kā lielāka?
Man gribētos cerēt… Man gribētos domāt, ka tā ir.
Reizēm kāds atsūta ziņu un saka: "Ak kungs. Priecājos, ka pateici to skaļi,
jo es jutos tāpat, paldies, ka apstiprināji manas izjūtas."
Tad es domāju: "Tas ir svarīgi."
Mani mudina iet pensijā, bet es teicu: "Nē, es vēl varu palīdzēt."
Tu neesi viena, uzmeklē mani. Ja tev vajag sagatavoties, es sagatavošu.
Sper vienu mazu solīti. Ar vienu procentu katru dienu pietiek.
Un atskatoties būs redzams progress.
Tulkojusi Dace Andžāne