METROPOLITENO MENO MUZIEJUS
Man labai patinka šis muziejus.
Viena mėgstamiausių mano vaikų vietų
turbūt visame Niujorke.
Šarlotė ir Eidenas negalėjo susitaikyti su faktu,
kad seniau būta senovinių kalbų, kurios nebeegzistuoja.
O mane, pamenu, tai žavėjo,
kai sužinojau tai ketvirtoje klasėje.
Aha, aš neatsimenu, kaip tai sužinojau.
Bet ta labai graži. Pažiūrėk.
O vargeli.
Diana, medžioklės deivė.
Kai tik būni šioje neįtikėtinoje vietoje, pagalvoji apie istoriją
ir tuos, kurie pasiryžę būti aktyvūs ir kalbėti apie problemas.
Tikiuosi, kad mūsų pokalbiai ir dėmesys toms moterims
padės daugiau žmonių suprasti, ką reiškia būti aktyviems.
Daugiau žmonių supras, kad nesvarbu, kas esi, tu gali išreikšti savo nuomonę.
Man tai labai patinka.
Aš čia, aš išdidi ir neatsiprašinėsiu.
Turime laidą.
SMARKIOS MOTERYS YRA AKTYVIOS
ŠIAURINĖ NIUJORKO VALSTIJOS DALIS
Šiandien Hilari Klinton ir Čelsė Klinton atvyksta į šiuos namus…
AMBER RAFIN VAKARINĖS LAIDOS VEDĖJA, KOMIKĖ
…pažaisti su manimi.
Negaliu patikėti, kad jos pagalvojo apie mane.
„Ei, mums patinka, ką darot, norime pasikalbėti apie tai.“
Tai beprotiška.
Būdavo malonu žiūrėti į Amber Rafin,
nes ji turi neįtikėtinos energijos.
Daug metų žiūrėjau ją „Late Night with Seth Meyers“ laidoje,
o dabar „The Amber Ruffin Show“…
Tiesiog norisi būti jos drauge.
Nekantrauju susitikti su ja.
Besiruošdama
padedu žaliųjų citrinų, kad tinkamai pristatyčiau „Margaritas“.
Visada pasiruošiu „Margaritoms“.
Esame prie Hadsono upės kranto.
Gražu.
- Sveiki! - Labas!
Sveiki! Prašom!
Labas!
Apsikabinsim? Mūsų testų rezultatai neigiami.
- Jėga! - Taip! Kodėl gi ne?
- Švęskime tą paneigimą! - O taip!
- Čia mano mama ir tėtis. - Nieko sau.
Tada, kai atvyko pažiūrėti pasirodymo
- „Second City“. - Ne!
Pasirodydavau Čikagoje.
Vaikystėje galvojau, turėsiu nuosavą paštininkės maršrutą.
Tiesiog, išeini lauk, vaikštai aplink, vilki gražiais šortais. Buvau teisi.
Bet ne, atsikrausčiau į Čikagą dirbti su „The Second City“.
- Puiki vieta. - Pasakiška vieta.
Paskui persikrausčiau į Amsterdamą ir dirbau su „Boom Chicago“.
„Boom Chicago“ yra teatras Amsterdame
- su tokiais garsiais mokiniais kaip… - Jūs.
…Amber Mildred Rafin,
- Džeisonas Sudeikis… - Oho.
…Setas Majersas, Džordanas Pilas.
Tada persikėliau į Los Andželą,
nes pagaliau išdrįsau.
„Gerai. Jei dirbau su „Second City“ ir su „Boom Chicago“,
gal galiu verstis aktoryste ir komedija.“
Bet ne. Atvykusi į Los Andželą daugiausia rašiau.
Nes niekas nesakė
„Norime 35-erių juodaodės fanatikės.
Parašėm jai vaidmenį ir samdom“… Niekas taip nedaro.
Tad pamaniau „O, gerai“. Tapo aišku, kad jei ko nors noriu…
- Turit pasirašyt pati. - …turiu pasirašyt pati.
Šį pavasarį
išgirskite istoriją apie juodaodę moterį, tapusią pasaulinio garso mokslininke,
puikia violončeliste
- ir aktyviste. - Dabar laikas pokyčiams…
Ir apie vyrą, kuris buvo baltaodis, kol ji viską darė.
Mikrofonas buvo per aukštai. Pataisiau.
Tai aš jį pataisiau.
Kai gavau darbą pas Setą Majersą,
buvau vienintelė juodaodė moteris, rašanti scenarijų vakarinei pokalbių laidai.
- Oho. - Kada tai buvo?
2014 m.
- 2014 m. - Aha.
Ne taip seniai.
Bet po Džordžo Floido žmogžudystės
pasakiau „Žiūrėkit, policija nedavė man ramybės milijardą kartų.
Gal man tiesiog tiesiai prieš kamerą papasakoti tas istorijas,
kai maniau, kad jie mane nužudys.“
Būdama paaugle buvau šviežiai iškepta vairuotoja.
Gyvenau Čikagoje.
Tiesiog pasišokinėdama ėjau gatve.
Regis, ėjau į vakarėlį.
Senas baltaodis faras pamato jauną juodaodį.
Išsitraukia ginklą ir sako
„Tučtuojau sustok! Rankas ant mašinos stogo!
Sustabdyk **** mašiną!“
O aš galvoju „Šitaip mirsiu“.
Pasakojau skirtingas istorijas, tą savaitę darėme tai kiekvieną laidą.
O šįvakar istorijų nebeturiu.
Pajuokavau. Turiu daugiau.
Dabar jau buvau nemažai pasirodžiusi laidoje.
Sakiau „Pažįstat mane. Iš esmės aš tokia
fanatiška kvailelė,
iš tiesų niekam niekaip negrėsminga.“
O su manimi šitaip elgėsi.
Manau, tai palietė žmonių širdis,
nes nesvarbu, ką juodaodžiai daro.
Jei tave ras tam tikras faras, jis darys ką nori.
Kaip tai paveikė scenaristus ir žmones, su kuriais dirbote?
Manote, tai nustebino jūsų baltaodžius kolegas?
Be abejo. Visi sakė „O, nė nenutuokiau“.
Ta kelionė truko turbūt dvejus metus.
Žinai ką, Loreta? Tu visai nieko.
Ačiū, Erlai.
Kažkodėl man aktualu tavo pagarba man.
Bet kur galite rasti talentingą rašytoją juodaodį,
nes jiems niekas nesuteikė šansų,
o jie tiesiog pluša ir sunkiai dirba.
Tad kai rasite juos, jie jau bus pasiruošę.
Supratau tai, kai pradėjau „The Amber Ruffin Show“.
- Ta. - Kuri.
- Duoda. - Atgal.
- Viską. - Yra.
- Tikrai. - Geniali.
Nevykėlė.
Skėlėt faktą.
Įtaigiai varot. Norit gauti dar vieną darbą.
Aš čia! Ne kažkur toli!
Sveiki atvykę. Čia rašytojų kambarys.
Tai laimingiausia ir mieliausia vieta žemėje.
Kai prieisime prie jūsų, jau būsite paruošusi temą.
Gerai.
Gavusi „The Amber Ruffin Show“ mąsčiau
„Koks mūsų limitas?“
Nes mes, juodaodžiai, rašydavome varžydami save.
Tad skatinu jus kalbėti apie tai, kas jums ant liežuvio.
Net jūs, Ijanai.
NAMDIS NGVI RAŠYTOJAS
Sugalvojau „Dubliuota Amber“. „The Amber Ruffin Show“ perredaguos
kritinės rasės teorijos kritikai.
„Didžiuojuosi juodaodžių atsparumu.
- Jie buvo…“ - Laimingi!
„…o dabar pranoko lūkesčius.
- Kai atvykome…“ - Kruiziniais!
PATRIKAS ROULANDAS RAŠYTOJAS
„laivais, žinojome, kad mūsų laukia…“
- Linksmybių! - „…laikai.“
„Gerbiame savo didvyrius, tokius kaip Martinas Liuteris Kingas,
- Roza Parks ir Malkolmas…“ - Džamalas Vorneris.
„Ir taip toliau.“
Man patinka. Tai šaunu.
Rašydamas tiems, kas vadinama
„įprastu pasauliu su įprasta auditorija“,
ir kai esi juodaodis, žinai, kad turi atsisakyti visų savo aliuzijų
ir šitiek jas sutraukti.
Negaliu kalbėt apie „Babyface“. Negaliu kalbėt apie „Mack 10“.
- Apie… Nežinau… - „Laukiant atokvėpio“.
„Laukiant atokvėpio“. Negaliu kalbėt apie „Kenetai!“
- Viskas taip susitraukia. - Kalbate apie Džamalą.
Denise!
„THE COSBY SHOW" 1-AS SEZONAS
Tau nepatinka?
Paklausk manęs dar kartą.
Prašau visų sugalvoti penkias Malkolmo Džamalo Vornerio temas.
Ir tada gauni vien tik juodaodžių laidą, mažuti.
Suvaržymų nebelieka, gali sakyt ką nori.
Gali visiškai būti savimi.
Tad daugiau dirbkit.
Aš dirbu šitaip:
noriu, kad būtų mažiau manipuliuojama žmonėmis.
Tai pagrindinis mano tikslas.
Tad kai buvo paskelbtas Kailo Ritenhauso nuosprendis,
man tikrai dužo širdis.
Pamaniau „Jei aš taip jaučiuos,
nenoriu, kad tu taip jaustumeis, tad būsiu su tavimi“.
Kelios minutės iki laidos pradžios
Kailas Ritenhausas, vyras apkaltintas, kad šovė į tris žmones
„Black Lives Matter“ protesto metu, pripažintas visiškai nekaltu.
Dar net nebuvau spėjusi visiškai suprasti nuosprendžio.
Kai sakiau tuos žodžius, buvo labai liūdna.
Man nerūpi Kailas Ritenhausas. Man nerūpi tas rasistas teisėjas.
Ir man nerūpi, kokie **** turi būti tie prisiekusieji.
Baltaodžiai išsisuka nuo žmogžudysčių nuo seniausių laikų.
Man tai nerūpi. Man rūpite jūs.
Ir negaliu patikėti, kad turiu tai sakyti, bet jūs - svarbūs.
Mes trise žinom, kad pasaulyje, kuriame gyvename,
kalbėti apie tokius dalykus yra pavojinga.
Todėl labai sunku vis šviesti,
informuoti žmones ir versti juos galvoti.
Bet jūs vis einate į priekį. Kaip tai darote?
Juk iš prigimties visi nori padėt žmonėms, nori, kad jie gerai jaustųsi.
Na, tokia jūsų prigimtis.
Ne kiekvieno prigimtis - padėti žmonėms, norėti, kad jie gerai jaustųs.
Dauguma mūsų nori apkabinimų, bučinių ir padrąsinimo.
Gerai, parašėme kelias scenas, bet viena ypatinga yra skirta jums.
- Valio. - Norite paskaityti su manim?
Mielai.
- O Čelse… - Taip, ponia
…norite dalyvaut Čelsės vaidmens atrankoje?
Tik noriu būti nepakeičiama.
„Šiandien turiu ypatingas viešnias, Hilari ir Čelsę Klinton.
Suplanavome daug smagių dalykų ir…
Minutėlę. Kas čia?“
- „Koks čia?“ - „Čia.“
Kadre rodomas gražus spindintis kostiumėlis ant manekeno.
„Vaje, tai nuostabiausias kostiumėlis, kokį tik esu mačiusi.
To per daug, bet dėkoju. Man labai patinka.“
„Ką jūs kalbat? Čia ne dovana.“
„Na, aš garsi tuo, kad visad dėviu kostiumėlius,
tai kaip ir mano stilius. Esu tikra, niekas neprieštaraus,
jei pareikalaučiau jo.“
„Palaukit, ir aš pagarsėjusi kaip kostiumėlių nešiotoja.“
„Nenoriu kišti čia padėties, bet buvau valstybės sekretore.“
„Teisingai. Buvot.“
„Galime tai išspręsti kaip suaugę žmonės.
Stokite priešinguose patalpos galuose ir tegul nusprendžia kostiumėlis.
Damos, užimkite savo vietas.“
„Nagi, kostiumėli! Eikš pas mamytę!“
„Kas gerutis kostiumėlis?“
Eikš, lipk ant šių kojų, nenaudėli!“
„Nori skanėsto? Turiu tau skanėstą!“
- „Nagi!“ - „Nagi!“
IJANAS MORGANAS RAŠYTOJAS
„Manekenas neapsisprendęs svyruoja
ir staiga išbėga iš studijos.“
„Ne!“
„Jo nebėra.
Tegalime tikėtis, kad jis ras mylinčius namus.“
„Kadre matome kostiumėlį, stovintį prie biuro durų.
Joms atsidarius pamatome Reičel Medou.“
„Tik pažiūrėkit! Eikš ir lipk ant šių kojų, nenaudėli!“
DŽENĖ HEIGL VYRIAUSIOJI RAŠYTOJA
Taip!
Buvo šaunu.
Skausminga, bet šaunu.
Negaliu jums atsidėkoti. Tai nepakartojama patirtis.
Vis girdėdavau apie rašytojų kambarį.
Štai jis!
Nemanau, kad Amber mėgsta girtis…
KORIN VELS RAŠYTOJA
…bet mane, kaip juodaodę komikę,
jos veikla labai įkvepia.
Ji išties griauna sienas.
Tiesa?
- Tai labai šaunu. - Labai smarku.
Todėl mes čia!
Pliusas man.
Gerai, tai štai likusi diena.
Supjaustysim žaliąsias citrinas, pagaminsim „Margaritas“.
Tik dėl to turiu jas čia.
Buvo smagi popietė, tiesa?
O Dievuliau. Tai viena smagiausių mūsų popiečių.
Puikiai praleidome laiką.
Labai daug išmokome. Daug juokėmės.
Tikrai.
Įdomu, kaip įnešama pokyčių per humorą.
Todėl man smalsu,
kaip kitaip žmonės būna aktyvūs ir atranda emocinę pusiausvyrą.
KVINSAS
Girdėjau, galime čia gauti šokių pamokų!
Taip!
Ponia Hilari. Pirmas žingsnelis…
Siunčiu savo dukterį į vidurį.
- Stosiu už jos. - Siųskit mane, trenere. Aš pasirengus.
Šokėjų genai mano šeimoje prašoko mano kartą.
Nenorėkit sužinoti.
Visuomet išsilieju per linijinius šokius.
Dirbu slaugytoja virš 40 metų.
BELINDA ELIS SLAUGYTOJA
Nuo 1979 m.
Esu iš Filipinų.
Kai esi jaunas, nori ko nors jaudinančio,
nori ištrūkti iš šalies. Tad kodėl nenuvykus į Iraką?
IRANO-IRAKO KARAS 1980 M.
Belinda dirbo mūšio zonose.
Ji rūpinosi žmonėmis AIDS epidemijos įkarščio metu.
VIENIJAMĖS VEIKTI DĖL AIDS
O 2020 m. ji atsidūrė COVID-19 epicentre Kvinse.
NEITI IZOLIACIJOS ZONA
Čia tai aktyvumas.
Belinda, jūs guodėte žmones ir gelbėjote gyvybes.
Bet ar nesakėte, kad net iš visko, ką patyrėte
dirbdama slaugytoja, COVID jums buvo sunkiausias iššūkis?
Mačiau mirčių, žinote.
Bet tik ne tokį jų kiekį kaip čia.
- Ir ne taip nepaliaujamai. - Taip.
Tiesiog nesiliovė.
Kažkur skaičiau,
kad 4 % Jungtinių Valstijų slaugytojų yra filipiniečiai.
- Filipiniečiai. - Aha.
O 30 % slaugytojų, mirusių nuo COVID, buvo filipiniečiai.
Ir kai kurie jūsų kolegų užsikrėtė COVID.
Taip, vienas mūsų slaugytojas mirė.
Manau, vis dar turiu potrauminį sindromą nuo to.
Pirmąkart pagalvojau, kad nesu Amerikoje.
Kad vėl grįžau į karo zoną.
Ir čia buvo blogiau.
Pati užsikrėčiau COVID.
Mintis apie mano pacientus… Žinot, kai jie negali kvėpuoti,
kai pamėlynuoja.
Matai juos, kaip jie miršta tavo akyse.
O paskui mane kankino dusulys, buvo labai baisu.
Tiesiog galvoju,
kokie jūs visi, kovojantys arčiausiai ligos, esat drąsūs.
Esu labai dėkinga jums
ir visiems tokiems kaip jūs, kurie dirba,
- kad mes būtume sveiki, rūpinatės mumis… - Aha.
- …kai sergame. - Taip.
Esu dėkinga ir taip pat apgailestauju, kad vis dar tiek daug jūsų prašome.
Slaugytojai labai daug išgyveno per pastaruosius dvejus metus.
Ir vis dar išgyvena.
Bet taip pat buvo gerų dalykų. Suprantat?
Šis restoranas ir visi aplinkiniai restoranai
siuntė mums maisto. Pusryčius, pietus, vakarienę.
Ir mes gavome laiškų nuo visų.
Kai tik išeidavau iš ligoninės,
girdėdavau mašinose signalizuojančius žmones.
Pyp! Pyp! Pyp!
Jie reiškė pagarbą.
Dėl to labai gerai jaučiausi.
Galvojau „Gerai. Jie su mumis.“
Aš ne viena. Mes ne vieni.
Galvojome, kad vieni tvarkomės su tuo.
Bet mes ne vieni.
Tai dar pašoksime?
- Reikėtų. Pirmyn. - Taip.
Gerai.
Vienas, du, trys ir keturi.
Atgal, šeši, septyni ir aštuoni.
Reikia daryti tai kiekvieną savaitę.
- Taip? - Kokia tu šaunuolė.
Išties žaviuosi žmonėmis,
kurie sugalvoja ką nors, kas lavina mūsų žmogiškumą,
padeda spręsti problemas ir atsako mums visiems į klausimus.
Mums reikia daugiau tokių žmonių.
Ir labai daug moterų.
Vis dar šokiruoja, kad moterims priklauso mažiau nei ketvirtis visų patentų
Jungtinėse valstijose.
MANHATANAS, NIUJORKAS
Retai sutinku ką nors,
kas taip motyvuotas padėti,
kad grynai savo virtuvėje kuria kai ką, kas padeda žmonėms.
Atrodo kaip metamfetamino laboratorija, bet taip nėra.
Paprastai virtuvėje gaminam maistą.
ALISA MINSU ČUN IŠRADĖJA, ANTREPRENERĖ
Bet šiandien gaminsime silikonines kaukes.
Sutikau Alisą Puerto Rike po siaubingo uragano.
URAGANAS MARIJA 2017 M.
Aiškiai pamenu, kaip kalbėjau
su mama, kai ji buvo Puerto Rike prieš penkerius metus.
Regis, į mano klausimą, kaip ji laikos, atsakė
„Ką tik sutikau labai nuostabią moterį!“
„Ji sukūrė tokius „SolarPuffs“!
KATASTROFŲ IŠTIKTOS VIETOS
Žmonės atliko operacijas gatvėse,
nebuvo jokios šviesos, tik žibintuvėliai.
O Alisa sukūrė sulankstomą, lengvai nešiojamą saulės energijos šviesą.
Tai labai logiška ir išties išmanu.
Toks aktyvumas… Na, ji tiesiog jo įsikūnijimas.
O Dieve!
- Galit patikėt? - O Dieve.
Kaip miela jus matyti!
- Pagaliau susitikome! - Labas!
Sveikos atvykę į mano kuklų būstą.
- Labai smagu čia būti. - Labai džiaugiamės.
Kaip išradėjo ir dizainerio, kaip jūs,
idėjos atsiduria čia?
Žinote, yra posakis
„Nerami mama - geresnė tyrėja nei FTB“.
Tad mano sūnus gimė su astma,
aš domėjausi,
tuo metu Niujorke kas ketvirtas vaikas sirgo astma.
Tai triskart daugiau už šalies vidurkį.
Tada skyriau dėmesį saulės energijai.
Nerimavote, kaip kvėpavimą…
- Žinoma! - …paveikia,
iškastinio kuro paliekama tarša. Aha.
Niujorke 75 % taršos palieka pastatai,
o ne mašinos.
Nes jie labai seni ir neefektyvūs.
Taip!
Vėsinimo, apšvietimo sistemos nuolat įjungtos.
Saulė yra galingiausias energijos šaltinis,
kuris kasdien pasiekia žemę.
Kodėl nepanaudojus paprasčiausios saulės energijos, gražiai jos neapipavidalintus?
Kiek sukūrėte versijų, kol gavote šią?
Kokias 168.
- Oho. - Čia „megapafas“,
jis didesnė versija, gali krauti telefoną.
Dabar jau giriatės.
Vis dar tobulėjame.
Bet kaip ir pristabdėm dėl pandemijos,
galima sakyt, einam nuo vienos problemos prie kitos.
Gydytojams ant veidų atsirado bjaurių žaizdų.
Gydytojai, slaugytojai ir kiti ligoninių…
Būtent.
Buvo matyti ir juodos, ir violetinės spalvos.
O taip pat turime kurčiuosius,
jiems reikia matyti žmonių veidus ir burnas.
Dabar mes praktiškai neturim veido.
Atrodo, kad mūsų žmogiškumas panaikintas.
Prasilenki su kaimynais ir nė neatpažįsti jų.
Paskui kaukės išmetamos,
o jos pagamintos iš plastiko.
Iš retos polipropileno medžiagos,
kuri mirtinai pavojinga vandenynuose, sąvartynuose vandens gyvūnijai.
Vandenyne jos nesuyra 450 metų.
Kiekviena šalis išmeta milijardus kaukių.
Nenutuokiau, kad toks didžiulis kiekis.
Bet logiška, kad tai siekia milijardus.
Čia XXI amžius.
Kurių galų dar nešiojame pigiai gamintas kaukes tik iš praktiškumo?
Suvaržymų metu paverčiau savo virtuvę laboratorija.
Tad vietoj to, kad keptume vištieną,
gaminsime preliminarų kaukės prototipą.
Bus iš dalies chemijos eksperimentas, iš dalies Džulijos Čaild virtuvė.
- Man patinka ir chemija, ir kulinarija. - Tomas Edisonas.
Čia apdorojimo tirpalas.
Pažiūrėkit į tą švirkštą. Gerai.
- Aš pasiruošus. - O čia silikonas.
- Įtraukit. Lėtai sumaišykit juos. - Gerai.
- Nes jei maišysit greitai… - Kas bus?
…bus per daug burbuliukų.
Dainuokit sau Džono Lenono dainą…
Galvojau apie „Wheels on the Bus“.
- Jūs net… - Nes mano vaikai mažiukai.
Autobuso ratai Sukasi ratu, sukasi ratu
Matyti, kaip tirštėja.
Padarykite viduryje balutę.
Užpildykite kraštus, kol viskas išbėgs.
Gerai dirbate. Tik pažiūrėkit!
Tikrai gerai?
Kada pirmąkart pradėjote dirbti prie savo kaukės?
Ar greitai po to, kai prasidėjo pandemija?
Maždaug kovą-balandį.
- Tad nuo pat pradžių? - Aha, 2020 m.
Bet prireikė nelemtų metų, kad pagaliau sukurčiau masiškai gamintiną prototipą.
Kaip manot, kodėl taip ilgai?
Nepatikėtumėt, kiek daug žmonių sako, kad tai neįmanoma.
Tai dar niekad nebuvo padaryta, todėl tau nepavyks.
O surasti ką nors, kas sutiks bandyti, nepaprastai sunku.
Taip, kas dabar?
Dedame į orkaitę.
Į paprastą orkaitę?
- Tiesiog jūsų virtuvinę orkaitę? - Aha.
Viena priežasčių, kodėl norėjome pasikalbėti,
yra ta, kad jūs stengiatės sugalvoti, kaip ką nors pagerinti,
kaip sukurti tai, ką norite,
kaip padaryti savo viziją įmanomą.
Buvo akimirkų, kai gulėjau embriono poza ant vonios grindų.
Bet su kiekvienu nepasisekimu
pasieki tokią stadiją, kai gali numatyti į priekį.
To išmoksti per patirtį.
Nukirpkime juos visus, kad galėtume ją nuimti.
Argi neatrodo skaniai?
Tai gali triuškinti ir atimti ryžtą, bet jei sugebi tiesiog
dėti tą kitą žingsnį…
- Išspręsti tą problemą… - Aha.
…dėl to žmogaus.
Pradėjau visus savo išradimus
dėl savo sūnaus.
Tiek, kiek padarau dabar, turės įtakos,
ar iš dalies kažkokios įtakos jo vaikams ir anūkams.
Matai, ką ji mato?
Noriu, kad mažos mergaitės ir berniukai būtent tai ir suprastų.
Kad kai kas išties dieną iš dienos dirba,
vis klysta, bet nepraranda motyvacijos kurti išradimų,
kurie padės žmonėms.
Taigi, Hilari, manau, jūs sunaikinote šį daiktą.
Manau, sunaikinau.
Manau, per daug nuėmiau.
O Dieve, pažiūrėkit į ją.
- Pažiūrėkit į ją! - Tik pažiūrėk, mergyt.
Žiūrėkit, čia Čelsė pagamino.
Ačiū, Alisa.
- Kuri geriau padirbėjo? - Matot?
- Tik sakau. - Nė nepanašu.
Tad čia galutinis produktas.
Silikonas perdirbamas, o filtras biologiškai skaidus.
- Pabandyt užsidėt? - Aha.
Labai šaunu.
Galima būt pasidažius lūpas.
Reikia įsijungt kamerą.
Šauni mama ir dukra!
Mes šypsomės ir jūs net galit tai matyti.
Viena tiesiog nesutramdoma ir išties smarki moteris yra Džekė.
- Nuostabu. - Ji Niujorko ugniagesė.
Metų metus ji užsibrėžė asmeninę misiją
įtraukti daugiau moterų į ugniagesius.
Kur jie keliauja? Jų radijo stotelė neįjungta.
Jei kada turėčiau būti apkasuose,
pirmiausia norėčiau, kad būtent ji būtų su manimi.
Būdama maža norėjau padėti žmonėms sunkiausiose situacijose.
Bet nė negalvojau, kad būna moterų ugniagesių.
DŽEKĖ MIŠELĖ MARTINEZ NIUJORKO UGNIAGESĖ
Džeke!
Štai atvira tiesa.
Kai paskambinau, atsiliepė ugniagesys.
Jis padėjo ragelį.
Nenorėjo, kad čia būčiau.
Tai manęs nesulaikė.
- Kiek Džekė iškėlė? - Daugiau nei tu!
Man reikėjo pakeisti vyrų mąstymą apie moteris šiame darbe.
Tad bet kuri moteris, kuri ateis po manęs, kuriai reikės pagalbos
su treniruote, paramos, mokytojo, aš jai padėsiu.
TAKTINIAI MOKYMAI
NIUJORKO GAISRINĖ „PROBY PAVILION“
Didelė konkurencija. Egzaminą laiko net virš 40 000 žmonių.
- Oho. - Kiek žmonių pasiseka
po egzamino patekti į mokymus?
Priklauso nuo klasės. Žinot, iš kur žinau?
Nes turim kartot tokį šūkį.
- Koks jis? - Pameni savo šūkį?
- Taip! - O Dieve! Tuoj. Pasiruošusios?
- Garsiai! - Gerai.
Gerai. Ponia, turime 311 itin motyvuotų…
ARIANA DŽEKSON NIUJORKO UGNIAGESĖ
…nuoširdžiai atsidavusių Niujorko ugniagesių naujokų, ponia!
Drąsių, tvirtų ir mėlynų!
Valio, valio, valio!
- Aš noriu atsistot! - Aha!
Turiu rėkti, nes kitaip netinka.
Aha.
Tas pats standartas tiek vyrams, tiek moterims.
Trisdešimt atsispaudimų, 30 atsitūpimų - visi turi juos daryt.
Nubėgti 2,5 km greičiau nei per 12 min.
- Keturi prisitraukimai… - Po prisitraukimų atkritau.
Maždaug „O, tą galėčiau. Galėčiau… šito negalėčiau.“
Noriu, kad kiekviena Niujorko gaisrinė…
- …toks mano tikslas… - Aha.
- …turėtų bent po vieną ugniagesę. - Taip.
- O 2006 m. buvau 29-a moteris. - Aha.
Pakilome gal iki 30. Mums prireikė kokių 6-7 metų.
Galvojau, tai absurdiška.
Norėjau pakeisti tą paradigmą. Tad kaip man rast naujokių?
Nutariau vykti į kiekvieną sporto renginį,
kiekvieną mokyklą, koledžą
ir supažindinti su savo darbu, siūlyti įvadinius kursus.
Taip darant skaičiai paketurgubėjo.
- Geras jausmas? - Nuostabus jausmas.
Jei ne Džekė, nebūčiau tapusi ugniagese.
Nebuvau sutikusi moters ugniagesės.
Kaip greitosios pagalbos medikė
tik žiūrėjau, kaip ugniagesiai eina į degantį pastatą.
Stovėjau galvodama „Noriu ten eiti. Galėčiau tai daryti.“
Bet tik kai išties pamatėt moterį ugniagesę…
- Taip. - …tarėt „Oi, pala.
- Galėčiau daryt tai.“ Taip? - Taip.
Susiduriat su užsilikusiais klausimais
- „Tu tikrai ugniagesė?“ - Nuolat.
Kai būni su apranga, dirbi tą patį darbą.
Niekas neatskiria, tu vyras ar moteris.
ZAMARI MAREL NIUJORKO UGNIAGESĖ
Bet kai viskas baigta kartkartėmis,
kai nusiimi šalmą, sulauki tos pačios reakcijos.
Išsitraukia telefonus ir sako „Čia mergina!“
- Mes kaip vienaragiai. - Aha.
Maždaug, „Mergaičių galia!“
VIKTORIJA GINGRIČ NIUJORKO UGNIAGESĖ
O bendradarbiai vyrukai atsako „Aha. Mergaičių galia.“
Jie truputį pavydi.
Klausykit, jei pasiseka laikyt žarnos galą,
o prieš tave vien ugnis,
niekas negali sakyt, kad tu niekam tikus, kai ją užgesini.
„Ji užgesino gaisrą? Ji užgesino?“
- „Taip, užgesinau.“ - Ta reakcija visad gera.
Nedžiūgauju, kad dega jūsų namas.
Tik džiaugiuos, kad kritišku atveju galiu padėti jums,
kai to reikia.
Kai reikia.
Pirma susiskaičiuosim.
- Džeke, imk gesintuvą. - Supratau.
Kai sunkiai dirbi, išsiugdai pagarbą sau.
Sudedi į tai visą savo širdį, atiduodi visą save, kad tai pasiektum.
Kai pasieki tai…
Atsiprašysiu. Sekundėlę.
Niekas negali to iš jūsų atimti.
Žinot, kaip sunku man buvo čia patekti?
Aš ketvirta moteris, kada patekusi į šį būrį.
Jie manęs nenorėjo, o dabar aš atstovauju gaisrinei.
Kai sakau merginai, kad palaikau ją,
liksiu iki vėlumos, mokysiu, bėgsiu, treniruosiu.
Padarysiu viską, ką galiu, kad padėčiau tau.
Aš 270-ame būryje. Susirask mane.
Štai taip, Čelse. Tiesiog…
Atrodo, kad mokau savo vaikus užsirišt batus.
- Būtent. Tiesiog nustumkit juos žemyn… - Ir būsi pasiruošus šokt vidun.
- Reikia įsispraust. - Gerai, taip.
- Užsisekit šalmą. - Taip, ponia.
O dabar testas. Vadinamas juodąja mamba.
Kišat ranką ir traukiat keisdama rankas.
- Ištrauksit žarną. - Man nesiseks.
- Seksis. - Judinkit, ką turit.
- Kaip šokių judesiukas. - Aha.
Gerai.
- Mes tikime ja, taip? - Taip.
- Visiškai. Pasiruošus. - Nagi. Jums pavyks. Imkit.
Nagi. Galit ir pati.
- Tik pažiūrėkit. Traukit. - Nelabai.
- Silpnai. - Silpnai? Net ne patenkinamai?
Turit vaikščiot greičiau.
Greičiau. Grakščiai plaukiojat. Čia ne Eliziejaus laukai.
- Skubiau. - Judam. Einam, einam.
Matot, kaip greitai… Štai taip. Nagi. Skubiai.
Bum! Jūs galit.
- Dar vieną. Gerai. - Gerai.
Dabar laikykit abiem rankomis.
- Stokit priešais mane. - Aišku. Aš pasiruošus.
Pasiruošus? Ratu. Kaip aš.
Žingsnį į priekį. Pirmyn.
- Gerai padirbėjot. - Aha.
Mama: „Nepažįstat mano mažylės“.
Jau ir taip labai gerbiau ugniagesius.
Ypač mūsų nuožmias ugniageses, įskaitant ir Džekę.
Bet po to, kai užsivilkau tą aprangą, pabandžiau pakelti žarną,
- pagarba išaugo. - Aha.
O tu nė neturėjai visos jų ekipuotės.
Žinau. Vilkėjau gal pusę dalykų, kuriuos jie vilki.
- Mane tai labai pakuklino… - Aha.
…dar labiau žaviuos jų darbu, esu kupina dėkingumo.
Bent jau jos manė, kad tau pavyks.
- Tiesa. - Pažiūrėjo į mane ir pasakė
„Jūs galit pažiūrėt“.
Puikiai skatinai mane.
Dabar susipažinsime su Kimberle.
- Na ir smarki moteris. - O vargeli.
Ji sukūrė terminą „sąveikinis požiūris“.
Ji yra viena iš kritinės rasės teorijos kūrėjų.
Teorija prasideda nuo idėjos, kad mūsų istorijoje
rasizmas yra įpintas su vergija
į mūsų viešąją politiką ir įstatymus…
BALTŲJŲ PRIVILEGIJOS EGZISTUOJA
…todėl tai išties turi stiprią įtaką mūsų visuomenei.
MES - ATEITIS JUODA - GRAŽU
Ji padėjo daugybei žmonių suprasti…
MEILĖ YRA GALIA ĮSIVAIZDUOKIT TEISINGUMĄ
…kaip rasizmas ir nelygybė yra išlikę ir įsigalėję Amerikoje.
Ji pirmtakė teisės specialistė ir profesorė bei arši advokatė.
„STOP WOKE ACT“
Kai kurie bandė ginčyti jos darbą,
kad užkirstų kelią mokyti tikros Amerikos istorijos.
BAIKIT MOKYTI MŪSŲ VAIKUS KRITINĖS RASISTIŠKOS TEORIJOS
Nemokysit mano vaikų,
kad jie rasistai tik dėl to, kad yra baltieji.
Gėda!
BAIKIT MOKYTI MŪSŲ VAIKUS NEAPYKANTOS
Gėda!
Nepaisydama viso to, Kimberlė toliau aktyviai veikia.
- Labas! - Sveiki, Kimberle!
- Kaip jūs? - Labas!
KIMBERLĖ KRENŠO ADVOKATĖ, PROFESORĖ
- Malonu susipažinti. - Kaip smagu jus matyti.
Man tokia garbė.
Labai džiaugiamės kalbėdamos su jumis.
Nes jūs kovojate priešakinėse linijose,
stojatės ir kalbate apie problemas jau daugelį metų.
- O pastaruoju metu tai pasidarė sunkiau. - Aha.
Mūsų laikais tik 8 % vidurinės mokyklos mokinių
galėjo teisingai pasakyti civilinio karo priežastį.
Ir taip buvo prieš pastaruoju metu dedamas pastangas ištrinti istoriją.
Tad mes pradėjome dirbti su visuomene, kuri nebuvo gerai susipažinusi
su šiomis problemomis.
Kritine rasės teorija nesiekiame pulti baltaodžių.
Ne.
Nesakom, kad Amerika blogiausia šalis.
Sakome, kad šie konkretūs dalykai nutiko,
šitaip įstatymas palengvino tai.
Kai parodai žmonėms konkretų kritinės rasės teorijos pavyzdį,
padedi žmonėms suprasti, ko dabar reikia.
Todėl mes čia.
Kartais kalbu apie kritinę rasės teoriją kaip apie archeologiją.
Už mažiau nei 200 m yra
istorija apie juodaodžius, kurios niekas nepapasakoja.
Senekos kaimo bendruomenė klestėjo.
Ten daugiausiai gyveno žemės turintys afroamerikiečiai.
Kaimą sunaikino, kad įkurtų ten tai, ką dabar vadiname Centriniu parku.
Seniau žinojote apie Senekos kaimą?
Tebuvau truputį apie jį girdėjusi.
Nes istorija buvo palaidota.
Nėra jokių patvirtintų Senekos kaimo fotografijų.
Tad apie ten gyvenusią gyvybingą bendruomenę
sužinome iš archeologinių kasinėjimų.
„Before Yesterday We Could Fly“ yra afrofuturistinė paroda,
kurioje menininkai
bando įsivaizduoti, kaip Senekos kaime galėjo atrodyti namai,
jei jie būtų palikti iš kartos į kartą.
SVIESTAMUŠĖ 1700-1800 M. ARBATINIS 1700-1900 M.
PUODYNĖ 1796-1819 M.
Išties negalėjau sugalvoti, kaip atrodys perėjimas
iš praeities į mūsų laikus, o paskui į ateitį.
LĖKŠTĖ: STEISĖ ABRAMS 2021 M.
O tai nepaprastai įdomu.
PUODELIS SU PORTRETU: MEI DŽEMISON PELENINĖ SU KARŪNA (MLK)
Šio seno židinio struktūra beveik kaip portalo,
kuris nukelia tave į ateitį, į kitą pusę.
Tai primena man nuosavybės praradimą,
trukusį amžius.
Ten buvo trys bažnyčios, 50 namų,
dvi mokyklos ir kapinės,
kai Niujorko miestas sugriovė Senekos kaimą 1857 m.
Menininkė įtraukė dalį topografijos
į šį didingą apmušalą, kuris supa parodą.
KLESTĖJIMAS IR POTENCIALAS IŠSTUMTI (VĖL IR VĖL, IR VĖL…)
NDŽIDEKA AKUNILI KROSBI
Tokia istorija apie tai, kad, jei tau trūksta politinės galios,
jei tau trūksta įvykdomų teisių,
net jei žaidi pagal taisykles, sunkiai dirbi, ką nors įgyji,
darai viską, kas tau liepiama,
esi iš grupės, kurią visada galima iškraustyti.
Man labai patinka eksponatas su Harieta Tabman…
IŠKASAMAS ANDERGRAUNDAS ROBERTAS LUGAS
…nes daug žmonių nesupranta,
kad Jungtinių Valstijų turtas,
dalykas, dėl kurio mes galingiausi, atsirado dėl juodaodžių moterų.
1790 m. buvo 700 000 vergų.
Pilietinio karo išvakarėse jau buvo keturi milijonai.
Iš kur visa tai atsirado?
O tai buvo po vergų prekybos.
Tad kaip tai nutiko?
Kai susimąstome, kas išties yra šios šalies motinos,
tai juodaodžių moterys.
Bet niekas apie tai nekalba, nes ta istorija taip pat palaidota.
Labai daug su plaukais.
„MAGODI-NOXOLO“ ZIZIPO POSVA
Šitas yra Bantu kuodeliai.
Sukelti plaukai. Įkvėpimas.
Mano mėgstamiausias - afroamerikiečių šukutės ir kaitinamos šukos.
ŠUKUTĖS APIE 1851 M.
KAITINAMOS ŠUKOS
Tai labai tiksliai perteikia sudėtingus santykius su mano plaukais ir mama.
Mano mama buvo radikalė beveik dėl visko, išskyrus dėl plaukų.
Ji buvo mokytoja.
Ji vis tiek manė, kad natūralūs plaukai, ypač juodaodžių…
KIMBERLĖ
…neprofesionalu.
- Ji norėjo apsaugoti jus. - Norėjo apsaugoti mane.
Ji norėjo, kad turėčiau visas galimybes
ir nebūčiau nuvertinama dėl to,
kaip sušukuoti mano plaukai.
Tad kai pamatau afroamerikiečių šukutes,
pagalvoju apie laiką, kai pagaliau galėjau vaikščioti su afro garbanomis.
Dievinau Andželą Deivis.
Tiesiog pamenu, kaip matydavau daug vaizdo įrašų,
kur ji išeina iš teismo.
Ji visada taip rodydavo, tad aš galvojau
„Aš to noriu. Noriu būti tokia.“
ANDŽELA DEIVIS POLITINĖ AKTYVISTĖ
Ir dabar Jungtinėse Valstijose yra vietų,
kur mane atleistų dėl to, kad taip nešioju plaukus.
- Kai kuriose valstijose yra CROWN aktas. - Taip.
FEDERALINIS CROWN AKTAS DRAUŽIA DISKRIMINACIJĄ DARBO APLINKOJE
DĖL ASMENS ŠUKUOSENOS.
Bet daugumoje valstijų
gali diskriminuoti žmones dėl to, kad jie su dredais, kasytėmis…
Tad kažkodėl tai susiję su juodaodėmis.
Atsitiktinumai susiję su juodaodžių plaukais.
O sakyti, kad tai neprofesionalu, tas pats, kas teigti,
jog savo aplinkoje nesame pratę prie tokių žmonių kaip jūs.
Tuomet praplėčiau savo akiratį ir pamačiau, kad čia ne vien įstatymas.
Tai taip pat feminizmas.
Kaip kai kurios juodaodžių moterų patirtys
ne visada buvo matomos feminizmo spektre.
Ir daug kas čia kažkaip pražiūrėta, tiesa?
Tiesiog rasinė diskriminacija.
Tad su kritine rasės teorija bandau
kaip ir atkasti tokius dalykus.
Žinot, tai tarsi archeologo įrankis.
Norime žiūrėti giliau po tuo, kur stovime,
ir atskleisti nepapasakotas istorijas.
Daug žmonių nežino, kad pirmosios ieškovės
daugumoje seksualinės prievartos bylų buvo juodaodės moterys.
Nežinojo, kad Roza Parks pradėjo nuo to,
kad gynė juodaodę, kuri patyrė grupinį prievartavimą.
Tad dažnai pergalvoju akimirkas, ne tas,
kai Roza Parks tapo aktuali daugumai žmonių,
bet tada, kai viskas prasidėjo.
Noriu pasirūpinti, kad po 200 m.
žmonės galės prieiti prie Soudžener Trut, Andželos Deivis, tikiuosi,
ir kai kurių mano, parašytų darbų, kad nereikės jų atrasti,
kaip mums reikėjo atrasti Seneką.
Dalis priežasties, kodėl manome, jog esate smarki moteris,
yra ne dėl to, kad sukūrėte nepaprastai naudingus įrankius
vertinti mūsų istoriją,
bet dėl to, kad neparašėte visko vien tam, kad galėtumėte čia sustoti.
Jūsų pastangos „atkasti“ žmonių istorijas,
kad juos pamatytų, įvertintų ir suprastų,
yra sunkus darbas, Kimberle. Tai tikrai sunku.
Ar vis dar turite vilties?
- Sakyčiau, esu užsispyrusi. - Man patinka.
Man nepasakysi „Ne, negali kalbėti“.
Man nepasakysi „Ne, patirtis, apie kurią kalbi, nėra tikra“.
Man nepasakysi, kad tai nesvarbu.
Na, o ką žmonės daro su mano parašytais darbais,
to negaliu kontroliuoti.
Bet kai žmonės turi supratimą, kuris leidžia įvardyti jų patirtį,
kad jie vertins tą supratimą
ir kovos, kad išlaikytų jį, dėl to aš daugiausiai turiu vilties.
Na ir aktyvizmas.
Taip reikia.
Gyvename išties neramiais, sunkiais laikais.
Daug visko vyksta.
„Naujos apklausos duomenimis, 10 % amerikiečių
netiki klimato kaita.“
„Berniuk, kas tau negerai?“
Bet vis tiek turime mokėti pasitikėti mus supančiais žmonėmis.
Štai taip.
Einam šokti.
Ir būti pasiryžę išbandyti kai ką, kas gali nesisekti.
Štai kas man turėjo išeiti.
Jūs labai juokinga.
Tai, ką jūs darote, yra puiki, linksma laida, bet ji daugiau nei tai.
Kada nors jaučiate tai? Kad tai kažko didesnio dalis?
Kartais manau, kad tai tiesa.
Kartkartėmis sulauki iš žmogaus žinutės
„Labai džiaugiuosi, kad tai pasakėt,
nes jaučiausi taip. Ačiū, kad patvirtinate mano jausmus.“
Ir aš pagalvoju, kad tai svarbu.
Man vis sakė eit į pensiją, bet pasakiau „Ne, dar galiu padėti“.
Nesate vienos, susiraskit mane. Jei reikia, kad įkvėpčiau, įkvėpsiu.
Dėkit vieną mažą žingsnelį. Pakanka kasdien po 1 %.
Vėliau pastebėsite progresą.
Išvertė Kristina Čeidaitė