Jeg elsker the Met.
Dette er et av barnas favorittsteder i New York.
Charlotte og Aidan kom ikke over
at det var antikke språk som ikke lenger fins.
Jeg husker jeg ble forbløffet over det samme i fjerde klasse.
Jeg husker ikke å ha lært det.
-Det er så vakkert. -Du store.
Diana, jaktens gudinne.
Når du er på dette utrolige stedet, tenker du på historie
og de som var villige til å reise seg og snakke ut.
Jeg håper at når vi prater med og retter søkelyset mot disse kvinnene,
så vil flere forstå hva det vil si å reise seg.
Flere vil se hvordan du, hvem enn du er, kan hevde deg.
Det elsker jeg.
Jeg er her, jeg er stolt, og jeg skal ikke unnskylde meg.
Vi har et show.
NORD I NEW YORK
I dag skal Hillary og Chelsea Clinton komme hjem til meg…
LATE NIGHT-VERT / KOMIKER
…for å leke med meg. Vilt at de tenkte på meg.
"Vi liker det du gjør og vil prate om det."
Det er sprøtt.
Jeg liker å se Amber Ruffin opptre fordi hun har en utrolig energi.
Jeg har sett henne lenge på Late Night with Seth Meyers,
og nå, The Amber Ruffin Show…
Jeg vil at vi skal bli venner.
Jeg gleder meg.
Jeg har satt ut lime fordi jeg representerer margaritaer til fulle.
Jeg vil vise frem marg-settet.
-Vi er ved Hudson-elva. -Det er vakkert.
-Hallo! -Hei!
Velkommen! Kom inn!
Hei!
Kan vi klemme? Vi har testet negativt.
-Hurra! -Ja! Hvorfor ikke?
-La oss feire negativiteten! -Ja!
-Dette er mamma og pappa. -Wow.
De kom for å se et show
-på Second City. -Nei!
Jeg opptrådte der før.
Da jeg var liten, tenkte jeg: "Jeg skal ha min egen postrute."
Du får gå ut, gå rundt og ha på deg søte shorts. Jeg hadde rett.
Men nei, jeg flyttet til Chicago for å opptre for Second City.
-Fint sted. -Fantastisk sted.
Så var jeg med Boom Chicago i Amsterdam.
Boom Chicago er et teater i Amsterdam
-med berømte artister som… -Deg.
…Amber Mildred Ruffin, Jason Sudeikis, Seth Meyers, Jordan Peele.
Så flyttet jeg til L.A., for jeg fikk endelig motet til det.
"Om jeg har opptrådt med Second City og Boom Chicago,
så kan jeg kanskje bli skuespiller eller komiker."
Men da jeg kom til L.A., så skrev jeg for det meste.
For ingen sa: "Vi vil ha en 35 år gammel svart damenerd.
Vi har en rolle til henne…" Ingen gjør det.
Jeg tenkte: "Ok." Så om jeg ville gjøre noe,
så måtte jeg skrive det.
Denne våren
kan du se historien om den svarte kvinnen som ble berømt forsker,
anerkjent cellist
-og aktivist. -Endring skjer nå…
Og en mann som var hvit mens hun gjorde det.
Mikrofonen var for høy.
Fikset, takket være meg.
Da jeg fikk jobb påSeth Meyers,
var jeg den eneste svarte kvinnen som skrev for kveldsprateshow.
-Hvilket år? -2014.
-Ja.
Ikke så lenge siden.
Men da George Floyd ble drept,
sa jeg: "Jeg har blitt trakassert av politiet tusen ganger.
Jeg kan fortelle rett til kamera om da jeg trodde politiet ville drepe meg."
Da jeg var tenåring, så hadde jeg akkurat lært å kjøre.
Jeg bodde i Chicago
og hoppet nedover gata.
Jeg tror jeg skulle på fest.
En gammel hvit purk ser en ung svart person.
Han trekker våpenet og sier:
"Stopp! Legg hendene på panseret! Stopp den bilen!"
Jeg tenker: "Det er sånn jeg dør."
Jeg fortalte en ny historie hver dag den uken.
I kveld har jeg ingen flere historier.
Tulla. Jeg har flere.
Jeg hadde vært med i programmet en stund. Det var liksom: "Dere kjenner meg.
Jeg er en klumse, jeg er en nerd, og jeg er absolutt ikke truende."
Og så ble jeg behandlet sånn.
Jeg tror det berørte mange, for det spiller ingen rolle hva du gjør.
Om den rette purken finner deg, så gjør de det de gjør.
Hvordan påvirket det forfatterrommet og de du jobbet med?
Var det overraskende for dine hvite kollegaer?
Absolutt. Alle sa: "Det ante jeg ikke."
Den ferden tok kanskje to år for meg.
-Vet du hva, Loretta? Du er grei. -Takk, Earl.
Rart nok er det å få din respekt er noe jeg er interessert i.
Du kan finne flinke svarte forfattere hvor som helst,
for de har ikke fått en sjanse.
De har bare jobbet veldig hardt.
Når du finner dem, så er de klare.
Det har også vært tilfelle etter at jeg startet The Ruffin Show.
-Hun. -Som.
-Gir. -Tilbake.
-Alt. -Er.
-Selve. -Geniet.
Taperen.
Fakta.
Den satt. Prøver å få deg ny jobb, du.
Jeg er her! Ikke langt unna!
Velkommen til forfatterrommet.
Dette rommet er det gladeste og fineste rommet på jord.
Når vi kommer til deg, så har du et forslag.
Ok. Bra.
Da jeg fikk The Amber Ruffin Show, tenkte jeg:
"Hvor langt kan vi gå?" Som svarte har vi skrevet med vekter på.
Så jeg oppfordrer dere til å foreslå akkurat det dere kommer på.
Til og med du, Ian.
FORFATTER
"Amber blir dubbet". Amber Ruffin Show blir redigert
av kritisk raseteori-kritikere.
"Jeg er stolt over det svarte folks utholdenhet.
-De gikk fra å være…" -Sunne!
"…til å utmerke seg.
-Da vi kom hit på…" -Cruise!
FORFATTER
"…skip, visste vi at det ville være…"
-Moro! -"…fremover.
"Vi så mot våre helter, som Martin Luther King,
-Rosa Parks og Malcolm…" -Jamal Warner.
"Og så videre."
Elsker det. Så bra.
Når du skriver for det folk kaller "den vanlige verden med vanlig publikum",
når du er svart, så må du ta alle dine referanser
og krympe dem ned.
Jeg kan ikke prate om Babyface eller Mack 10.
-Kan ikke nevne… -Kvinner i åndenød.
Kvinner i åndenød. Jeg kan ikke si "Kenneth!"
-Så lite. -Du prater om Jamal.
Denise!
"COSBY MED FAMILIE" SESONG 1
-Liker du det ikke? -Spør igjen.
Gi meg fem Malcolm-Jamal Warner-forslag.
Og så er du med i en serie med bare svarte, baby.
Vektene faller av, og du kan si hva som helst.
Og du kan være deg selv.
Så jobb hardere.
Jeg fungerer sånn:
Jeg vil at folk skal føle seg mindre manipulert.
Det er hovedmålet mitt.
Da kjennelsen til Kyle Rittenhouse kom, så knuste det mitt lille hjerte.
Jeg tenkte: "Om jeg føler det sånn, så vil jeg ikke at du skal føle det sånn."
Noen minutter før vi begynte å ta opp
ble Kyle Rittenhouse, som skjøt tre personer
under en Svarte liv teller-demonstrasjon, ble erklært uskyldig på alle punkter.
Jeg hadde ikke latt kjennelsen berøre hjernen eller hjertet ennå.
Og idet jeg sa de ordene, så ble jeg så trist.
Jeg bryr meg ikke om Kyle Rittenhouse eller den rasistiske dommeren.
Jeg bryr meg ikke om hvor kødden den juryen må være.
Hvite folk har kommet unna med drap siden tidenes morgen.
Jeg bryr meg bare om dere.
Jeg kan ikke tro at jeg må si det, men dere betyr noe.
I den verden vi lever i nå, og vi tre vet det godt,
så fører det å snakke ut med seg trusler og farer.
Det gjør det vanskelig å komme tilbake
og opplyse, informere og få folk til å tenke.
Men du fortsetter. Hvordan gjør du det?
Det er i din natur å hjelpe folk og gjøre at de føler seg bra.
Det er i din natur.
Det er ikke i alles natur å prøve å hjelpe folk.
De fleste av oss vil ha klemmer og kyss og klapp på skulderen.
Vi har skrevet noen sketsjer, men vi skrev en spesiell en til deg.
-Jippi. -Vil du lese den med meg?
Veldig gjerne.
-Og Chelsea… -Ja, ma'am.
…vil du prøvespille til rollen som Chelsea?
Jeg vil være uerstattelig.
"I dag har jeg med meg to gjester, Hillary og Chelsea Clinton.
Vi har mye spennende å ta opp…
Vent litt. Hva er det?"
-"Hva er hva?" -"Det."
Skift til en vakker og glitrende buksedress på en mannekeng.
"Det er den mest praktfulle buksedressen jeg har sett.
Det er for mye, men takk. Jeg elsker den."
"Hva mener du? Det er ikke en gave."
"Som en som er berømt for å gå med buksedresser,
er det min greie, og ingen hadde hatt noe imot
om jeg tok den."
"Vent litt, jeg går også ofte med buksedresser."
"Jeg hater å bruke min autoritet, men jeg var statsråd."
"Nettopp. Var."
"Vi kan avgjøre dette som voksne.
Stå på hver deres side av rommet og la buksedressen bestemme.
Damer, innta posisjon."
-"Kom da, buksedress! Kom til mamma!" -"Er du en fin, liten buksedress?
Kom her og krabb opp på disse beina, din lille fjott!"
"Vil du ha en godbit? Det kan du få!"
-"Kom igjen!" -"Kom igjen!"
FORFATTER
"Mannekengen vingler usikkert og flyr ut av studio."
"Nei!"
"Hun er vekk. Vi får håpe at hun finner et fint hjem."
"Skift til buksedressen foran en kontordør.
Rachel Maddow åpner døra."
"Se på deg! Kom deg på disse beina, din lille fjott!"
HOVEDFORFATTER
Ja!
Det var bra.
Vondt, men bra.
Jeg må bare takke dere. For en utrolig opplevelse.
Jeg har alltid hørt om forfatterrom.
Det er her!
Amber liker ikke å skryte…
FORFATTER
…men som svart kvinnelig komiker
så er det så inspirerende å se henne jobbe.
Hun bryter ned barrierer.
Sant?
-Det er så kult. -Det er modig.
-Det er derfor vi er her! -A pluss til meg.
Her er resten av planen.
Vi skjærer opp lime og lager margarita. Eneste grunnen til at jeg har lime.
-For en fin ettermiddag. -En av de morsomste vi har hatt.
Vi hadde det kjempefint.
-Og vi lærte så mye. Vi lo masse. -Det gjorde vi.
Humor er en interessant måte å skape endring på.
Jeg blir nysgjerrig på
andre måter folk prøver å opprettholde emosjonell balanse.
Jeg hørte vi kunne ta dansetimer her!
Ja!
Ms. Hillary. Første steg…
Jeg stiller datteren min i midten.
-Jeg stiller meg bak. -Jeg er klar, trener.
Dansegenene i familien hoppet over en generasjon.
Ikke test meg.
Gruppedans er mitt utløp.
Jeg har vært sykepleier i over 40 år.
SYKEPLEIER
Siden 1979.
Jeg er fra Filippinene.
Når du er ung, så vil du ha spenning,
du vil ut av landet. Så hvorfor ikke Irak?
IRAN-IRAK-KRIGEN
Belinda har jobbet i kampsoner.
Hun har pleid folk under AIDS-epidemien.
AIDS-AKSJON
I 2020 havnet hun i episentret av COVID-19 i Queens.
ISOLASJONSOMRÅDE
Snakk om å gjøre en innsats.
Du har gitt folk lindring, og du har reddet liv.
Men selv med alt du har erfart som sykepleier,
sa ikke du at COVID var den tøffeste utfordringen for deg?
Jeg har sett døden før, men ikke så mye som nå.
-Og det var konstant. -Ja.
Det stoppet aldri.
Jeg leste et sted at 4 % av alle sykepleiere i USA er filippinere.
Filippinere, ja.
30 % av sykepleierne som døde av COVID var filippinere.
-Og noen av dine kolleger fikk COVID. -En av sykepleierne døde.
Jeg har fortsatt PTSD fra det.
Det var første gang jeg tenkte at jeg ikke var i USA.
Jeg er i krig igjen.
Og det er verre.
Jeg fikk COVID selv.
Når pasientene mine ikke fikk puste og ble blå…
Og så ser du dem dø foran deg.
Så fikk jeg pustevansker og ble så redd.
Jeg mener at alle dere på frontlinjen er så utrolig modige.
Jeg er takknemlig for dere og for alle som dere, som jobber der ute
for å holde oss friske og pleie oss når vi er syke.
Og så er jeg lei for at vi ber om så mye.
Det sykepleiere har opplevd de siste to årene har vært så tungt.
Og det fortsetter.
Men det er noe godt også.
Alle restaurantene i nærheten sendte oss mat. Frokost, lunsj, middag.
Og så fikk vi masse brev.
Så fort jeg kom ut av sykehuset, hørte jeg bilhornene tute.
Pip! Pip!
De hedret oss.
Det føltes så godt.
"De er med oss." Ikke sant?
Jeg er ikke alene. Vi er ikke alene.
Vi trodde vi var alene i dette. Men vi er ikke alene.
-Skal vi danse litt til? -Ja, vi gjør det.
Ok.
Én, to, tre og fire.
Tilbake, seks, sju og åtte.
Jeg må gjøre dette hver uke.
-Sant? -Du er så bra.
Jeg beundrer folk
som finner opp ting som fremmer vår menneskelighet
og hjelper å løse problemer og svarer på våre spørsmål.
Vi trenger flere sånne folk.
Og mange flere kvinner.
Det sjokkerer meg at mindre enn en fjerdedel av alle patenter i USA
går til kvinner.
Det ikke ofte jeg møter en som er så motivert til å gjøre en forskjell
at hun lager noe som hjelper folk på kjøkkenet sitt.
Dette er altså ikke en methlab.
Vanligvis lager vi mat på kjøkkenet.
OPPFINNER / ENTREPRENØR
Men i dag lager vi silikonmasker.
Jeg møtte Alice i Puerto Rico etter orkanen.
ORKANEN MARIA
Jeg husker at jeg pratet med mamma da hun var i Puerto Rico for fem år siden.
Da jeg spurte hvordan hun hadde det, sa hun at hun hadde møtt en flott kvinne.
"Hun skapte SolarPuffs!"
KRISESONER I VERDEN
Folk opererte i gatene, og de hadde bare lommelykter.
Alice skapte et sammenleggbart og flyttbart solpanellys.
Det var så fornuftig og snarrådig.
Hun legemliggjør det å gjøre en innsats.
Herregud!
-Kan du tro det? -Herregud.
Så godt å se deg!
-Jeg får endelig møte dere! -Hei!
-Velkommen til mitt hjem. -Det er så godt å være her.
Hvordan ender ideen til en oppfinner eller designer som deg opp her?
Det fins et ordtak. "En urolig mor graver dypere enn FBI."
Sønnen min ble født med astma.
Jeg undersøkte det,
og på den tiden hadde ett av fire barn astma i New York.
Det er 300 % høyere enn i resten av landet.
Da begynte jeg å fokusere på solenergi.
Du var redd for effekten på åndedrettssystemet
fra forurensningen som kommer fra fossilt brensel.
Syttifem prosent av forurensningen i New York kommer fra byggene,
ikke fra bilene.
-De er gamle og ineffektive. -Ja!
Avkjølingssystemer, belysning, det er på hele tiden.
Sola er den sterkeste energikilden som når jorda hver dag.
Hvorfor ikke lage et enkelt sollys med vakkert design?
Hvor mange versjoner før denne?
168, kanskje.
-Wow. -Dette er mega-puffen.
Det er den større versjonen av den, men den kan også lade telefon.
Nå skaper du deg bare.
Vi utvikler oss ennå.
Men det stoppet opp på grunn av pandemien.
Det ble et vendepunkt.
Legene hadde store sår i ansiktet.
-Legene og sykepleierne… -Nettopp.
Du så sort og lilla.
Og så hadde vi de døve,
for de trenger å se folks munner og ansikter.
Vi er ansiktsløse nå.
Menneskeligheten vår har blitt brutt av.
Du går forbi naboene dine og kjenner dem ikke igjen.
Så kastet de disse maskene, og de var av plast.
De var lagd av luftspunnet polypropylen, som er dødelig for livet i havet.
De varer 450 år i havet.
-Milliarder av masker har blitt kastet. -Jeg ante ikke at det var så mange.
Men jeg skjønner at det er milliarder av dem.
Dette er det 21. århundre.
Hvorfor går vi med masker som er så billig produsert?
Under nedstengningen gjorde jeg kjøkkenet om til lab.
I stedet for å lage kylling
skal vi lage en preliminær prototype av masken.
Delvis kjemieksperiment, delvis Julia Childs kjøkken.
-Jeg liker kjemi og matlaging. -Thomas Edison.
Dette er oppløsningen.
Se på den sprøyta. Ok.
-Jeg er klar. -Og dette er silikon.
-Bland dem sammen. Rør sakte. -Ok.
-Om du rører fort… -Hva skjer da?
…blir det for mange bobler.
Nynn på John Lennon.
Eller "Hjulene på bussen".
-Nei… -Barna mine er så små.
Hjulene på bussen De går rundt og rundt
Det tykner.
Lag en pøl i midten.
Følg kantene til det renner av.
-Du er flink. Se på det! -Er jeg?
Når begynte du å utvikle masken din? Hvor langt inn i pandemien?
Det var i mars, april.
-Helt i starten? Wow. -2020.
Men det tok et år før jeg fikk en masseproduserbar prototype.
Hvorfor tok det så lang tid?
Du vil ikke tro hvor mange som sier at det ikke kan gjøres.
Det har aldri blitt gjort før, så det går ikke.
Å finne noen som vil prøve å gjøre det er veldig vanskelig.
Hva skjer nå?
-Vi setter den i ovnen. -I en vanlig ovn?
-Kjøkkenovn? -Ja.
Vi ville prate med deg
fordi du prøver å finne ut hvordan du kan gjøre noe bedre
eller hvordan du kan gjøre noe mulig.
Det har vært tider der jeg lå sammenkrøllet på badegulvet.
Men med hver feil, så begynner du å se rundt hjørnet.
Det er takket være erfaring.
Skjær dem av, så vi kan ta det av.
Ser det ikke godt ut?
Det er overveldende og skummelt, men om du kan ta det steget…
Løse ett problem for én person.
Jeg begynte å finne opp ting på grunn av min sønn.
Det lille jeg gjør nå vil ha en effekt
eller innvirkning senere på hans barn og barnebarn.
Ser du det hun ser?
Det er det jeg vil at unge jenter og gutter skal se.
At noen jobber dag inn og dag ut,
faller igjen og igjen, men er så motivert til å finne opp ting
som vil hjelpe folk.
Hillary, du har ødelagt den.
Du har rett.
-Jeg dro for mye av. -Herregud, se.
-Se på henne! -Se på deg, jente.
-Chelsea gjorde dette. -Takk, Alice.
-Hvem var best? -Se!
-Jeg bare sier det. -Kan ikke måles.
Dette er det endelige produktet.
Silikonet kan resirkuleres, og filtret kan brytes ned biologisk.
-Skal jeg ta den på? -Ja.
Den er så kul.
Du kan gå med leppestift også.
Jeg må ta frem kameraet.
Så fin datter og mor!
Vi smiler, og du kan se det.
En av de mest urokkelige og modigste kvinnene er Jackie.
-Fantastisk. -Hun jobber for brannvesenet i New York.
I mange år har hun gjort det til sin oppgave
å få inn flere kvinner i brannvesenet.
Hvor skal de? Radioen var ikke på.
Om jeg måtte ligge i en skyttergrop,
så er hun den første jeg ville hatt med meg.
Som liten ville jeg hjelpe folk på sitt verste.
Men jeg trodde ikke brannvesenet hadde kvinner.
BRANNKONSTABEL
-Jackie! -Hør her.
Da jeg ringte, tok en mannlig brannmann telefonen.
Han la på røret.
Han ville ikke ha meg her. Jeg ble ikke skremt bort.
-Hvor mange tok Jackie? -Flere enn deg!
Jeg måtte endre innstillingen som menn har om kvinner i denne jobben.
Alle kvinner som kom etter meg og trengte hjelp,
drilling, støtte, en mentor, så ga jeg dem det.
TAKTISK TRENING
BRANNMANNSKOLE
Eksamen er veldig vanskelig. Over 40 000 personer tar den.
-Wow. -Hvor mange går fra eksamen til trening?
Kommer an på kurset.
Du må ha et mantra.
-Hva da? -Husker du ditt?
-Ja! -Herregud! Ok, er du klar?
-Si det høyt! -Ok.
Ok. Ma'am, vi har 311 sterkt motiverte…
BRANNKONSTABEL
…og dedikerte FDNY-rekrutter, ma'am!
En slank og fin blåmaskin!
Hurra, hurra, hurra!
-Jeg vil reise meg! -Ja!
-Jeg må rope, ellers blir det ikke riktig. -Ja.
Det er likt for menn og kvinner.
Tretti armhevinger, tretti situps, alle må gjøre det.
Løp 2,4 km på under 12 minutter.
-Fire kroppshevinger… -Der mistet du meg.
Jeg tenkte: "Jeg kan det." Men jeg kunne ikke gjøre det.
Jeg vil at alle brannstasjoner i New York… Målet var at
-de skal ha minst én kvinnelig konstabel. -Ja.
-I 2006 var jeg den 29. kvinnen. -Ja.
Vi var 30 stykker etter seks-sju år. Latterlig, tenkte jeg.
Jeg ville endre det. Hvordan kunne jeg rekruttere?
Jeg sa: "Jeg går på alle sportsarrangementer, skoler og colleger
og tilbyr dem orientering om karrieren min."
Med det har antallet firedoblet seg.
-Det må vel føles godt. -Veldig.
Jeg hadde ikke blitt brannkonstabel uten Jackie. Hadde aldri møtt en brannkvinne.
Som ambulansepersonell så jeg brannmenn gå inn i bygg.
Jeg sto og tenkte: "Jeg vil gå inn der."
Men det var ikke før du så en kvinnelig brannmann at du sa: "Vent nå litt.
-Jeg kan gjøre dette." Sant? -Ja.
Får du sånne spørsmål som:
-"Er du faktisk brannmann?" -Hele tiden.
I uniform ser de ikke om du er mann eller kvinne.
BRANNKONSTABEL
Men så tar du av deg hjelmen, og du får alltid den samme reaksjonen.
Opp med mobilen, og alle sier: "Det er en jente!"
-Vi er som enhjørninger. -Ja.
"Jentemakt."
BRANNKONSTABEL
-Gutta sier: "Ja, ja. Jentemakt." -De blir litt sjalu.
Om jeg er heldig nok til å holde slangen og det er en brann foran deg,
så kan ingen si at du ikke er bra når du slokker den.
"Var det henne? Slokket hun den?"
-"Det var meg." -Bra reaksjon.
Synd at huset brenner.
Jeg er bare glad jeg kunne hjelpe deg da du trengte hjelp.
Opprop.
-Jackie, ta kanna. -Ja.
Du får respekt for deg selv når du jobber hardt for noe.
Du legger hele hjertet i det, med kropp og sjel.
Når du får det…
Unnskyld meg.
Ingen kan ta det fra deg. Vet du hvor vanskelig det var for meg?
Jeg er den fjerde kvinnen på dette laget.
Nå representerer jeg avdelingen.
Når jeg vil støtte en ung jente,
så vil jeg hjelpe henne med lekser, løping og trening.
Jeg gjør alt jeg kan.
Jeg jobber i enhet 270. Finn meg.
Nå skjer det, Chelsea. Og du skal bare…
Som å lære barna å knyte lisser.
-Nettopp. Jeg moser dem ned… -Så kan du hoppe oppi.
-Rist på stjerten. -Ja.
-Ta på hjelm. -Ja.
Greit. Her kommer prøven. Den heter svart mamba.
Strekk ut hånda, hånd over hånd, og så drar du.
-Dra i slangen. -Det går ikke.
-Jo. -Gjør det du kan.
-Det er som en dans. -Ja.
Ok.
-Vi har troen? -Ja.
-Jeg er klar. -Dette klarer du. Strekk.
Du klarer det selv.
-Se. Dra. -Ikke egentlig.
-E-pluss. -Fikk jeg E-pluss? Ikke D!
Du må gå fortere.
Fortere. Du svinser. Dette er ikke Champs-Élysées.
-Fort. -Kom igjen. Gå, gå.
Se så fort… Sånn, ja. Fort deg. Det haster.
Pang! Dette klarer du.
-Kom opp, en til. Bra. -Ok.
Hold med begge hender.
-Legg kroppen din på kroppen min. -Greit.
Klar? Rundt. Som meg.
Ett steg frem. Gå.
-Bra jobba. -Ja, ja.
Mamma bare: "Du kjenner ikke barnet mitt."
Jeg har allerede stor respekt for brannvesenet.
Spesielt de sterke kvinnene, inkludert Jackie.
Men da jeg tok på meg utstyret og prøvde å løfte slangen,
skjøt respekten i været.
Og du hadde ikke engang på deg alt det tunge.
Jeg hadde bare halvparten.
-Det gjorde meg ydmyk… -Ja.
…og mye mer imponert og takknemlig.
De trodde du kunne gjøre det, da.
-Det er sant. -De så på meg og sa:
"Du kan bare se på."
Du var en bra heiajente.
Nå skal vi møte Kimberlé.
-Snakk om modig kvinne. -Du verden.
Hun fant på uttrykket "interseksjonalitet"
og er en av grunnleggerne av kritisk raseteori.
Det begynner med ideen om at rasisme er vevd inn, helt siden slaveriet,
i vår offentlige politikk og våre lover…
HVITT PRIVILEGIUM FINS
…og har dermed stor innvirkning på samfunnet.
VI ER FREMTIDEN
Hun har fått mange til å forstå…
KJÆRLIGHET ER MAKT
…hvordan rasisme og ulikhet blir rotfestet og foreviget i USA.
Hun er en fremragende jurist, jussprofessor og en sterk talskvinne.
Enkelte har prøvd å lage kontrovers
for å hindre i å lære om vår virkelige historie i USA.
SLUTT Å LÆRE BORT KRITISK RASETEORI
Du kaller ikke mine barn rasister bare fordi de er hvite.
Skam deg!
IKKE LÆR BARN Å HATE
Skam deg!
Til tross for alt, så trår Kimberlé til.
-Hei! -Hei, Kimberlé!
-Hvordan går det? -Hei!
TALSKVINNE / PROFESSOR
-Hyggelig. -Så godt å se deg.
Det er så godt å prate med deg.
Du har stått på frontlinjen og snakket ut i årevis.
-Det har blitt vanskeligere. -Ja.
I vår levetid er det bare 8 % av videregåendeelever
som kan si hva som forårsaket borgerkrigen.
Og det er før det siste forsøket på å slette historie.
Vi begynte ikke med et veldig opplyst folk når det gjaldt disse tingene.
Kritisk raseteori er ikke et angrep på hvite.
Nei.
Den sier ikke at USA er verdens verste land.
Den sier at det skjedde konkrete ting som loven hjalp å legge frem.
Å kunne gi folk et konkret eksempel på kritisk raseteori
hjelper folk å forstå hva som må skje nå.
Det er derfor vi er her.
Noen ganger snakker jeg om kritisk raseteori som arkeologi.
200 meter unna
er det en historie om svarte folk som ikke blir fortalt.
Seneca Village var et samfunn av afrikansk-amerikanere som eide land
som ble rasert for å lage det som nå er Central Park.
-Visste du om Seneca Village? -Jeg hadde bare hørt litt om det.
Den var jo begravd.
Det var ingen bilder av Seneca Village.
Så det vi vet om det livlige samfunnet kommer fra arkeologiske oppgravinger.
"Før i går kunne vi fly" er en afrofuturistisk utstilling
som lar kunstnere
fremstille hvordan et hjem i Seneca Village hadde sett ut,
om det ble arvet videre.
KJERNE 1700-1800 KJELE 1700-1900
KRUKKE 1796-1819
Jeg forsto ikke hvordan overgangen
fra historien til nåtiden til fremtiden skulle legges ut.
Dette er fascinerende.
PORTRETTKOPP KRONASKEBEGER
Denne peisen ser nesten ut som en portal
som frakter deg inn i fremtiden.
Dette minner meg om tap av eiendeler i løpet av årene.
Det var tre kirker, femti hjem, to skoler og gravplasser
da Seneca Village ble tilintetgjort av New York City i 1857.
Kunstneren har tatt deler av kartleggingen og inkludert den
i dette praktfulle tapetet som omringer utstillingen.
LEVENDE OG POTENSIELL, MALPLASSERT (IGJEN OG IGJEN)
Det er en historie om at hvis du mangler politisk makt
og håndhevbare rettigheter,
at selv om du spiller spillet, jobber hardt og tar ting,
og gjør som du blir bedt om,
så er du likevel en del av en gruppe som alltid kan bli drevet bort.
Jeg elsker det Harriet Tubman-verket.
GRAVBAR UNDERGRUNN
Det mange ikke ser, er at USAs rikdom
og det som gjør oss mektige, kom fra svarte kvinner.
I 1790 var det 700 000 slaver.
Mot slutten av borgerkrigen var det fire millioner.
Hvor kom det fra?
Og det var etter at slavehandelen var over. Hvordan skjedde det?
Når du tenker på hvem landets mødre er, så er det svarte kvinner.
Men ingen snakker om det, for den historien er også begravd.
Det er så mye av det som er hår.
Dette er Bantu-knuter.
Håret står høyt. Inspirasjon.
Min favoritt er denne afro-kammen og den varme kammen.
HÅRKAM
VARM KAM
Det beskriver det kompliserte forholdet mamma har til hår.
Mamma var radikal på nesten alle måter, bare ikke med håret.
Min mor var skolelærer.
Hun tenkte at naturlig hår, spesielt svart hår
ikke var profesjonelt.
-Hun ville beskytte deg. -Ja.
Hun ville at jeg skulle ha alle muligheter og ikke bli undervurdert
på grunn av frisyren min.
Når jeg ser denne afro-kammen,
så tenker jeg på når jeg endelig kunne gå med afro.
Jeg elsket Angela Davis.
Jeg husker at jeg så mange av de klippene der hun kom ut av rettssalen.
Hun gjorde alltid sånn.
Det var det jeg ville ha og ville bli.
POLITISK AKTIVIST
Det er steder i USA i dag der jeg kan få sparken for å ha denne frisyren.
-Noen stater har innført CROWN-loven. -Ja.
"CROWN-LOVEN" FORBYR DISKRIMINERING PÅ ARBEIDSPLASSEN
BASERT PÅ NOENS FRISYRE.
I de fleste delstater
kan du diskriminere mot folk med dreadlocks, fletter…
-Tilfeldigvis svarte kvinner. -Tilfeldigvis.
Å si at det ikke er profesjonelt er det samme som å si
at vi ikke er vant til folk som deg.
Jeg utvidet horisonten og så at det ikke bare var loven,
men også feminisme.
Det var visse erfaringer som svarte kvinner hadde
som ikke alltid ble tatt med i feminismen.
Og mye av det har gått tapt, sant?
Det er bare rasediskriminering.
Det jeg prøver å gjøre med kritisk raseteori
er å grave alt det der opp.
Det er et slags arkeologisk redskap.
Vi vil se under der vi står og avdekke ufortalte historier.
Det var mange som ikke visste at de første som gikk til sak
for seksuelle overgrep var svarte kvinner.
De visste ikke at Rosa Parks begynte aktivismen sin
ved å forsvare en svart kvinne som hadde blitt gjengvoldtatt.
Så jeg vil bare se for meg disse øyeblikkene, som Rosa Parks,
ikke da hun dukket opp for folk flest, men hva som skjedde før det, sant?
Jeg vil sørge for at om 200 år,
så vil verkene til Sojourner Truth, Angela Davis og kanskje meg,
være tilgjengelige for folk, så vi slipper å avdekke det
som vi måtte med Seneca.
Vi mener du er en modig kvinne
ikke bare fordi du skapte utrolig nyttige redskaper
til å tenke om historien vår,
men også fordi du ikke skrev noe og så trakk deg tilbake.
Du prøver å grave opp folks historier
så de kan bli sett og satt pris på og forstått.
Det er vanskelig, Kimberlé. Veldig vanskelig.
Er du fortsatt håpefull?
-Jeg vil si jeg er sta. -Det liker jeg.
Jeg vil ikke høre: "Nei, du kan ikke snakke."
Jeg vil ikke høre: "Nei, erfaringen som du prater om nå er ikke virkelig."
Eller at det ikke har noe å si.
Hva folk gjør med det jeg skriver om kan jeg ikke kontrollere.
Men når folk har en forståelse som lar dem sette ord på sine erfaringer,
så vil de sette pris på de konseptene
og kjempe for å opprettholde dem. Det er det som gir meg mest håp.
Snakk om å reise seg.
Du må det.
Vi lever i en veldig stormende og vanskelig tid.
Og det er mye som skjer.
"Ifølge en nylig undersøkelse tror 10 % av amerikanere ikke på klimaendringer."
"Hva er galt med dere?"
Og likevel må du kunne stole på de du er med.
Sånn.
La oss danse.
Og prøve ting som kanskje ikke virker.
-Det var det som skulle av. -Du er så morsom.
Showet ditt er morsomt og bra, men det er mer enn det.
Føler du det? At det er en del av noe større?
Jeg håper at det er sant.
En gang iblant så får jeg en melding:
"Jeg er så glad du sa det høyt,
for jeg følte det sånn. Takk for at du bekreftet det."
Da tenker jeg: "Det er viktig."
De sa at jeg måtte slutte, men jeg sa: "Nei, jeg kan fortsatt hjelpe."
Du er ikke alene. Finn meg. Om du trenger motivasjon, skal du få det.
Ta ett lite skritt. Bare 1 % hver dag er nok.
Så vil du se fremgang i ettertid.
Tekst: Ekaterina Pliassova