МУЗЕЙ МИСТЕЦТВА МЕТРОПОЛІТЕН
Я так люблю «Мет».
Одне з найулюбленіших місць моїх дітей
у всьому Нью-Йорку.
Шарлотт і Ейден не могли змиритися з тим,
що були стародавні мови, якими більше не розмовляють.
Пам'ятаю, як і мене це теж вразило,
коли я була в четвертому класі.
Я не пам'ятаю, як дізналася.
Але ж як гарно. Глянь.
Боже мій.
Діана. Богиня полювання.
Коли буваєш у цьому надзвичайному місці, думаєш про історію,
про тих, хто хоче діяти й публічно виражати думки.
Сподіваюся завдяки нашим розмовам і увазі, приділеній цим жінкам,
більше людей побачить, що значить діяти.
Побачать, як ви – хай хто ви є – можете відстоювати свою позицію.
Мені це дуже подобається.
Я тут, я пишаюсь і не буду вибачатися.
У нас тут шоу.
СИЛЬНІ ДУХОМ ЖІНКИ ДІЮТЬ
ПІВНІЧ ШТАТУ НЬЮ-ЙОРК
Сьогодні Гілларі і Челсі Клінтон прийдуть у цей дім…
ЕМБЕР РУФФІН ВЕДУЧА «LATE NIGHT» / КОМІК
…щоб погратися зі мною.
Повірити не можу, що вони про мене згадали.
«Нам подобається те, що ти робиш. Поговорімо про це?»
Здуріти можна.
Мені дуже подобалося дивитися на Ембер Руффін,
бо в неї просто надзвичайна енергетика.
Я роками дивилася її в «Late Night with Seth»,
а тепер – у «The Amber Ruffin Show»…
Мені хочеться, щоб вона була моєю подругою.
Чекаю на зустріч.
Готуючись до зустрічі,
я поставила на стіл лайми на честь «Маргарити» на моєму шоу.
Я завжди готова до «Маргарити».
Ми на березі річки Гудзон.
Тут гарно.
-Привіт! -Привіт!
Ласкаво прошу! Заходьте!
Привіт.
А не можна обійнятися? У нас же негативні тести.
-Ура! -Так! Чом би й ні?
-Відсвяткуємо нашу негативність. -Так!
-Це мої мама й тато. -О, клас.
Коли вони приїхали подивитися шоу
-«The Second City». -Ні!
Я виступала в ньому в Чикаго.
Коли я була мала, думала: «Буду листоношею».
Ходиш собі містом у милих шортах. Я мала рацію.
Але – ні. Я переїхала в Чикаго й виступала в «The Second City».
-Чудове місце. -Фантастичне.
Потім я переїхала в Амстердам виступати в «Boom Chicago».
«Boom Chicago» – театр в Амстердамі,
-де грали такі знаменитості, як… -Ти сама.
…Ембер Мілдред Руффін…
-…Джейсон Судейкіс… -О…
…Сет Меєрс і Джоржан Піл.
А потім я повернулася в Лос-Анджелес,
бо набралася сміливості припустити:
«Мене взяли в "The Second City" й у "Boom Chicago",
напевно, я зможу стати акторкою чи виступати як комік».
Та коли я приїхала в Лос-Анджелес, я здебільшого писала.
Ніхто не казав:
«Нам потрібна 35-річна темношкіра зануда.
Ми написали їй і взяли…» Ні. Такого ніхто не робить.
Я подумала: «Що ж». Стало очевидно: якщо я хочу щось зробити…
-Мусиш писати сама. -…мушу писати сама.
Цієї весни…
дивіться історію темношкірої жінки, яка стала визнаною у світі вченою,
віртуозною віолончелісткою
-і активісткою. -Час змінюватися…
І чоловіка, який був білим, поки вона всім цим займалася.
Мікрофон був високо, але я все полагодив.
Це моя заслуга.
Коли я отримала роботу в «Seth Meyers»,
я була єдина темношкіра жінка, яка писала для вечірнього шоу у ТБ-мережі.
-Ого. -Який це рік?
2014 рік.
-2014 рік. -Ага.
Зовсім недавно.
Але коли вбили Джорджа Флойда,
я сказала: «До мене мільярд разів чіплялася поліція.
Може, я прямо на камеру розповім,
як думала, що мене вб'є поліція?»
Я була ще зовсім юна й щойно сіла за кермо авто.
Я жила в Чикаго.
Я бігла підстрибом по вулиці.
Здається, прямувала на вечірку.
І от старий білий коп бачить темношкіру дівчину.
Вихоплює пістолет і кричить:
«Стояти! Поклади руки на капот!»
«Зупини машину!»
І я думаю: «Отак я помру».
Я розповідала різні історії для кожного шоу на тому тижні.
Сьогодні історій більше нема.
Жартую. Ще є.
На той момент я вже доволі давно працювала на шоу.
Було так: «Ви ж мене знаєте. Я така…
Я така тюхтійка, зануда
і точно не становлю небезпеки».
Але ось як до мене ставилися.
Думаю, це вразило багатьох,
бо те, чим ти займаєшся, не має значення.
Якщо тебе здибає «правильний» коп – зробить, що вони роблять.
Як це вплинуло на штат сценаристів і ваших співробітників?
Ваші білі колеги були здивовані, як думаєте?
Ще й як. Усі казали: «Я й не думав…»
На це в мене пішло, мабуть, два роки.
Знаєш, Лоретто, ти нормальна.
Дякую, Ерле.
Чомусь мені потрібно заслужити твою повагу.
Талановитих темношкірих письменників можна знайти будь-де,
бо їм не давали шансів,
хоч вони просто завзято й важко працювали.
Тож на момент, коли ви їх знайдете, вони вже готові.
І, думаю, саме тому я заснувала «The Ruffin Show».
-Вона. -Жінка.
-Від… -…дає.
-Усе. -І.
-Цим. -Геніальна.
Невдаха.
Факт.
Оце так кульмінація. Можете бути письменницею.
Я тут. Готова приступати!
Вітаю. Це зала письменників.
Найрадісніша й наймиліша зала на землі.
Коли ми дійдемо до вас, у вас буде готовий виступ.
Гаразд.
Коли я запустила «The Amber Ruffin Show», подумала:
«Що нам дозволено?»
Бо ми, темношкірі письменники, пишемо наче в кайданах.
Тож я запрошую вас казати те, що спадає на думку.
Навіть тебе, Ієне.
ННАМДІ НҐВЕ ПИСЬМЕННИК
Я написав «Дубляж "The Amber Ruffin Show"» – як твоє шоу редагують
критики критичної расової теорії.
«Я пишаюся стійкістю темношкірих.
-У них все було…» -Чудово!
«…а стало ще краще.
-Коли ми прибули сюди на…» -Круїзних!
ПАТРІК РОУЛАНД ПИСЬМЕННИК
«…кораблях, ми знали, що попереду на нас чекають…»
-Веселі! -«…часи».
«Ми дивилися на наших героїв – Мартіна Лютера Кінґа,
-Розу Паркс і Малкольма…» -Джамала Ворнера.
«І так далі».
Мені дуже сподобалося.
Коли ви пишете для так званої
звичайної публіки зі звичайного світу,
і при цьому ви темношкірий, ви скорочуєте обсяг культурних посилань
до отакого мінімуму.
Я не можу жартувати про Babyface або Mack 10.
-Не можу говорити про… -«В очікуванні видиху».
«В очікуванні видиху». Не можу згадувати про «Кеннете!»
-І залишається стільки. -Ти говориш про Джамала.
Деніс!
«THE COSBY SHOW» СЕЗОН 1
Тобі не подобається?
Спитай мене ще раз.
Увага, всі напишіть по п'ять жартів про Малкольма-Джамала Ворнера.
А тоді ви потрапляєте в шоу, де самі темношкірі.
Кайдани спадають, можна казати що завгодно.
І можна бути собою на 100%.
Тож працюймо сумлінніше.
Ось моє правило роботи:
я хочу, щоб люди менше відчували, що ними маніпулюють.
Це моя основна мета.
Коли став відомий вирок по Кайлу Ріттенгаусу,
це розбило мені серце.
Я подумала: «Якщо я так почуваюся,
я не хочу, щоб і ви так почувалися. Я вас підтримаю».
Лише за кілька хвилин до початку запису цього шоу
Кайла Ріттенгауса, який стріляв у трьох людей на протесті
«Життя чорних важливі», визнали невинуватим по всіх обвинуваченнях.
На той момент я не впустила цей вирок у свій мозок і серце.
Коли я казала ті слова, мені просто було дуже сумно.
Мені начхати на Кайла Ріттенгауса й на того суддю-расиста.
Мені начхати на цих присяжних.
Білим людям прощали вбивства від початку часів.
Мені на це начхати. А на вас мені не начхати.
І – не вірю, що мушу це казати – ви маєте значення.
Нам з вами відомо, що в теперішньому світі
говорити й захищати свої думки значить наражатися на погрози й небезпеку.
Саме тому так важко продовжувати
навчати, розповідати, змушувати людей думати.
Але ти продовжуєш. Як тобі це вдається?
Це людська природа – допомагати людям і тішити їх.
Це твоя природа.
Не всім властиво намагатися допомогти людям і тішити їх.
Більшості з нас потрібні поцілунки й обійми, й поплескування по спині.
Ми написали кілька сценок, але для вас ми написали особливу.
-Ого. -Прочитаєте її зі мною?
Охоче.
-Челсі… -Так, мем.
спробуєш себе на роль Челсі?
Я намагаюся бути незамінною.
«Сьогодні в мене особливі гості: Гілларі й Челсі Клінтон.
Нам треба обговорити багато захопливих тем…
Хвилинку. Що це таке?»
-«Ви про що?» -«Про це».
У кадрі красивий блискучий брючний костюм на манекені без голови.
«Боже. Ніколи не бачила такого прекрасного брючного костюма.
Це занадто, але дякую. Мені дуже подобається».
«Про що це ви? Це не подарунок».
«Ну, всі знають, що я завжди ношу брючні костюми,
це моя фішка, тож думаю, що ніхто не буде заперечувати,
якщо я візьму його собі».
«Зачекайте. Усі знають, що і я ношу брючні костюми».
«Не хочу козиряти чином, але я була Державним секретарем».
«Саме так. Були».
«Ми можемо владнати це як розумні дорослі.
Станьте в різних кінцях кімнати, і хай костюм сам вирішить.
Леді, на позиції».
«Давай, костюме, йди до мами».
«А хто це в нас хороший костюмчик?
Іди сюди й лізь мені на ноги, маленький бешкетнику».
«Хочеш смачненького? Зараз дам!»
-«Давай!» -«Сюди!»
ІЄН МОРҐАН ПИСЬМЕННИК
«Манекен трохи вагається,
аж раптом вибігає зі студії».
«Ні!».
«Утік.
Надіймося, що він знайде люблячу власницю».
«У кадрі костюм перед дверима офісу.
З дверей виходить Рейчел Меддоу».
«Який ти! Ану, лізь мені на ноги, бешкетнику!»
ДЖЕННІ ГЕҐЕЛЬ ГОЛОВА АВТОРКА ТЕКСТІВ
Так!
Це було прекрасно.
Боляче, але чудово.
Не знаю, як вам дякувати. Це надзвичайний досвід.
Я раніше чула про залу письменників.
Це вона!
Не думаю, що Ембер любить вихвалятися…
КОРІН ВЕЛЛС ПИСЬМЕННИЦЯ
…але те, що вона зробила
як темношкіра жінка-комік, неймовірно надихає.
Вона руйнує стіни нерозуміння.
Правда ж? Це…
-Це надзвичайно круто. -І сміливо.
Саме тому ми тут!
Ставлю собі відмінно з плюсом.
Ось наші дальші плани на сьогодні.
Ми поріжемо ці лайми й зробимо «Маргарити».
Бо вони тут для цього.
Було дуже цікаво.
О боже. Думаю, це один з найцікавіших наших днів.
Ми чудово розважилися.
Багато дізналися, багато сміялися.
Це правда.
Гумор – чудовий інструмент для внесення змін.
І мені цікаво,
як іще люди, які діють, тримають емоційну рівновагу.
КВІНС
Чула, тут нас навчать танцювати!
Так!
Міс Гілларі, перший крок…
Я краще дочку всередину поставлю.
-А сама стану позаду. -Давайте, тренере, я готова.
Танцювальні гени в моїй родині… перескочили одне покоління.
Не будемо перевіряти.
Лінійні танці – можливість дати вихід емоціям.
Я працюю медсестрою понад 40 років.
БЕЛІНДА ЕЛЛІС МЕДСЕСТРА
З 1979 року.
Я з Філіппін.
У молодості хочеться сильних вражень.
Хочеться вирватися з країни. То чому не поїхати в Ірак?
ВІЙНА ІРАНУ З ІРАКОМ, 1980 РІК
Белінда працювала в зонах бойових дій.
Доглядала людей у пік епідемії СНІДу.
ОБ'ЄДНАНІ ДЛЯ ПРОТИДІЇ СНІДУ
А в 2020 році вона опинилася в епіцентрі спалаху COVID-19 у Квінсі.
НЕ ЗАХОДИТИ ЗОНА ІЗОЛЯЦІЇ
Оце вже дії так дії.
Беліндо, ви заспокоювали людей і рятували їм життя.
Хоч ви пережили дуже багато як медсестра,
хіба ви не вважаєте, що COVID був для вас найважчим випробуванням?
Знаєте, я бачила смерть.
Але не стільки, як тоді. Не в такому обсязі.
-І не так безупинно. -Ага.
Люди вмирали без упину.
Я десь читала,
що 4% медсестр і медбратів у США – з Філіппін.
-Так, з Філіппін. -Так.
І 30% медсестр і медбратів, які померли від COVID – філіппінці.
На COVID захворіли й деякі ваші колеги.
Так. Померла одна медсестра.
Думаю, у мене досі через це ПТСР.
Мені вперше здалося, що я не в Америці,
а знову в зоні бойових дій.
Було навіть гірше.
Я сама захворіла на COVID.
Думки про моїх пацієнтів… Коли вони не могли дихати
й синіли…
І ти просто дивишся, як вони вмирають у тебе на очах.
І от мені самій стало важко дихати. Я дуже злякалася.
Я вважаю всіх вас,
на передовій, надзвичайно сильними духом.
І я вам дуже вдячна.
І всім, хто, як і ви, докладає зусиль,
-щоб ми були здорові, дбає за нас… -Так.
-…коли хворіємо. -Так.
Ми вдячні, і мені ніяково, що ми ставимо так багато питань.
Медсестрам і медбратам у минулі два роки було дуже важко.
І досі важко.
Але в цьому був і позитивний бік.
Оцей ресторан та інші ресторани в цьому районі
несли нам їжу. Сніданки, обіди й вечері.
І ми отримували листи звідусіль.
Коли я виходила з лікарні,
чула, як сигналять приватні авто.
Біп-біп!
Вони вітали нас.
І мені було дуже приємно.
Я думала: «Добре. Вони разом з нами».
Я не сама. Ми не самі по собі.
Хоч нам і здавалося, що ми мусимо справлятися самі.
Та ми були не самі.
Потанцюємо ще?
-Давайте. -Так.
Гаразд.
Раз, два, три, чотири.
Назад, шість, сім, вісім.
Треба робити це щотижня.
-Правда ж? -Ти така молодець.
Я захоплююся людьми,
які винаходять те, що сприяє розвитку людства
й допомагає вирішити проблеми й відповісти на наші питання.
Нам потрібно більше таких людей.
Серед них дедалі більше жінок.
Мене досі шокує, що менш ніж чверть патентів у США
видаються жінкам.
МАНГЕТТЕН, НЬЮ-ЙОРК
Я рідко зустрічаю людей,
які так прагнуть змінити світ,
що буквально на своїй кухні створюють те, що допоможе людям.
Схоже на нарко-лабораторію, але це не так.
Зазвичай на кухні ми готуємо їсти.
ЕЛІС МІН СУ ЧУН ВИНАХІДНИЦЯ / ПІДПРИЄМИЦЯ
Сьогодні ми приготуємо силіконову маску.
Я познайомилася з Еліс у Пуерто-Ріко після урагану.
УРАГАН «МАРІЯ», 2017 РІК
Пам'ятаю, як говорила з мамою,
коли вона була в Пуерто-Ріко п'ять років тому.
Я спитала «Як у тебе справи?», а вона мені:
«Я зустріла дивовижну жінку!»
«Вона створила "SolarPuff"!»
ЗОНИ ЛИХА ПО ВСЬОМУ СВІТУ
Хірургічні операції проводилися прямо на вулицях,
а з освітлення були лише ліхтарики.
Еліс створила світильники на сонячній енергії, що легко складалися.
Це було дуже розумно. І дуже винахідливо.
Вона просто втілення розвитку.
О боже!
-Аж не віриться! -О боже.
Я така рада тебе бачити!
-Нарешті ми зустрілися. -Привіт!
Вітаю у моїй скромній оселі.
-Ми такі раді тут бути. -Страшенно.
Як ідея з голови винахідника,
дизайнера, як-от ти, реалізується в це?
Знаєте, є такий вислів:
«Стурбована мама проводить краще дослідження, ніж ФБР».
Мій син народився з астмою.
І я з'ясувала,
що в в Нью-Йорку тоді з астмою народжувалася кожна четверта дитина.
Це на 300% більше, ніж у інших районах країни.
Тоді я й зосередилася на сонячній енергії.
Ти переживала через наслідки…
-Саме так! -…забруднення
для органів дихання від спалювання корисних копалин.
Сімдесят п'ять відсотків забруднення в Нью-Йорку спричиняють будинки,
а не машини.
Вони старі й не енергоефективні.
Так.
Системи охолодження, освітлення – вони завжди ввімкнені.
Сонце – найпотужніше джерело енергії,
воно доступне щодня.
То чому не користуватися гарним світильником на сонячній батареї?
Скільки версій було перед цією?
Мабуть, 168.
-Ого. -Це – Mega-puff,
більша версія з гніздом для зарядки телефона.
Тепер ти хизуєшся.
Ми все ще розвиваємося,
але довелося зробити паузу через пандемію,
я переключилася на іншу проблему.
Лікарі страждали через жахливі рани на обличчі.
Лікарі, медсестри, інші працівники лікарень…
Саме так.
Чорні або фіолетові сліди.
А ще страждали глухі люди,
бо їм треба бачити губи й обличчя співрозмовників.
А зараз у нас фактично нема облич.
У нас наче відібрали людяність.
Минаєш на вулиці сусідів – і не впізнаєш їх.
А ще маски викидають.
А вони ж зроблені з пластику.
З поліпропіленової пудри,
яка несе смерть океанам, сміттєзвалищам й усьому живому у воді.
Вони розкладатимуться в океані 450 років.
Кожна країна викидає мільярди масок.
Я не знала, що аж так багато.
Але логічно, що їх мільярди.
Надворі XXI століття. Чому…
Чому ми досі носимо маски дешевого, хай і практичного, дизайну?
Під час локдауну я перетворила кухню на лабораторію.
Тож замість курки
ми готуватимемо ранній прототип маски.
Це буде поєднання хімічного досліду й кулінарного уроку Джулії Чайлд.
-Я люблю і хімію, і кулінарію. -Томас Едісон.
Це розчин для витримування.
Глянь на цей шприц.
-Я готова. -А це силікон.
-Наберіть, влийте, повільно розмішайте. -Добре.
-Якщо розмішаєте швидко… -Що станеться?
…буде забагато бульбашок.
Співайте про себе Джона Леннона…
Мені чується «Wheels on the Bus».
-Ти не… -Бо в мене малі діти.
Колеса автобуса Усе обертаються
Бачите? Густішає.
Вилийте трохи в центр,
а тоді лийте по периметру до країв, поки не виллєте все.
Молодець! Тільки гляньте!
Правда?
Коли ти почала розробляти цю маску?
Скільки минуло від початку пандемії?
Здається, в березні чи квітні.
-На початку. -Так, у 2020 році.
На розробку варіанта для масового виробництва пішов рік.
Чому так довго, як думаєш?
Ви не повірите, скільки людей казали мені, що це неможливо.
Такого не робили раніше, отже, це зробити неможливо.
І знайти когось, хто спробує це зробити, надзвичайно важко.
Так. І що тепер?
Кладемо її в духовку.
У звичайну духовку?
-Кухонну духовку? -Так.
Ми дуже хотіли з тобою поговорити
ще й тому, що ти намагаєшся зрозуміти, як можна щось покращити,
або як створити те, що ти хочеш,
як втілити своє бачення чогось.
Бували часи, коли я лежала в позі ембріона на підлозі у ванній.
Але після кожної невдачі
наступає мить, коли бачиш майбутнє.
Завдяки накопиченому досвіду.
Зрізайте, щоб можна було її зняти.
Смачно на вигляд?
Приголомшує і бентежить те, що ти можеш
зробити цей один крок…
-Вирішити цю проблему… -Так.
…для конкретної людини.
Я зайнялася винаходами
через сина.
І мій теперішній скромний внесок матиме значення
або на щось вплине пізніше – за життя його дітей або онуків.
Ти бачиш, що вона бачить?
Я хочу, щоб саме це побачили хлопчики й дівчатка.
Що хтось день за днем трудиться,
зазнає невдач, але дуже хоче винайти те,
що допоможе людям.
Гілларі, здається, ти її знищила.
Здається, так.
Думаю, я занадто багато відірвала.
Боже, подивися на неї.
-Подивися на неї! -Дівчино, ти молодець.
Глянь, що зробила Челсі.
Дякую, Еліс.
-Хто з нас упорався краще? -Дивися!
-Я просто питаю. -Ти навіть не наблизилася.
Ось кінцевий продукт.
Силікон переробляється, а фільтр біорозкладний.
-Надіти? -Так.
Дуже круто.
І помадою можна користуватися.
Треба знайти фотоапарат.
Великі мати й донька!
Ми усміхаємося, й ти це бачиш.
Джекі – невгамовна й точно сильна духом жінка.
-Прекрасно. -Вона – пожежниця в Нью-Йорку.
І вона роками працює над тим,
щоб залучити в пожежну службу більше жінок.
Куди вони їдуть? І рація у них була вимкнена.
Якби я опинилася в окопі на передовій,
хотіла б, щоб поряд була саме вона.
У дитинстві я хотіла допомагати людям у найжахливіші миті.
Але я й не знала, що є жінки-пожежниці.
ДЖЕКІ-МІШЕЛЛЬ МАРТІНЕС ПОЖЕЖНЕ ДЕПО НЬЮ-ЙОРКА
Джекі!
Скажу вам правду.
Коли я подзвонила, мені відповів чоловік-пожежник.
Він просто кинув слухавку.
Не хотів, щоб я тут була.
Та я не злякалася.
-Скільки зробила, Джекі? -Більше, ніж ти.
Я мусила змінити чоловіче бачення жінок на цій роботі.
Будь-яку жінку, яка пішла моїм шляхом, і якій потрібна допомога,
тренування, підтримка, наставниця – я підтримаю.
МЮРРЕЛЛ
ТАКТИЧНЕ ТРЕНУВАННЯ
ШКОЛА ПОЖЕЖНИКІВ ПОЖЕЖНОГО ДЕПО НЬЮ-ЙОРКА
Це дуже складний іспит. Його складає понад 40 000 людей.
-Ого. -Скільки людей після іспиту
переходять до тренувань?
Залежить від класу. Як я знаю?
Бо треба казати мантру.
-Мантру? -Пам'ятаєш її?
-Так! -О боже! Гаразд. Готові?
-Голосніше! -Гаразд.
Мем, тут присутні 311 дуже вмотивованих…
АРІАНА ДЖЕКСОН ПОЖЕЖНИЦЯ, НЬЮ-ЙОРК
надзвичайно самовідданих пожежників на випробному терміні!
Потужна й скажена синя машина!
Ура! Ура! Ура!
-Я аж устати захотіла! -Так!
Треба кричати, інакше буде не так.
Ага.
Для жінок і чоловіків однакові вимоги.
Тридцять відтискань, 30 скручувань – це всі мусять зробити.
Два з половиною кілометри – менше ніж за 12 хвилин.
-Чотири підтягування… -Усе, я – пас.
До цього я думала: «Я це можу. І це мо… не можу».
Я хочу, щоб у всіх пожежних депо Нью-Йорка –
така в мене мета –
-була хоч одна жінка. -Ясно.
-У 2006 році я була 29-ю жінкою. -Так.
Через шість чи сім років нас було 30.
Я подумала: «Це обурливо».
Я хотіла змінити ситуацію. То як мені вербувати жінок?
Я сказала: «Я ходитиму на всі спортивні заходи
в кожну школу й коледж
й пропонуватиму профорієнтацію й демонстрацію моєї професії».
Я почала так робити, і кількість жінок зросла вчетверо.
-Приємно, правда? -Надзвичайно.
Я б не стала пожежницею, якби не Джекі.
До неї я не зустрічала пожежниць.
Я парамедик, і раніше
лише дивилася, як пожежники заходять у будинки.
Стояла й думала: «Я теж хочу зайти. Я б змогла».
Але поки ти не побачила пожежницю…
-Так. -…ти не думала: «Хвилинку.
-Я справді так можу». Так? -Так.
Чи надокучають вам питаннями:
-«Ви справді пожежниця?» -Постійно.
Коли ти в амуніції, працюєш разом з усіма,
люди не бачать, чоловік ти чи жінка.
ЗАМАРІ МЮРРЕЛЛ ПОЖЕЖНИЦЯ
Та коли роботу зроблено,
ти знімаєш шолом і завжди одна й та сама реакція.
Люди дістають мобільні й перемовляються: «Це дівчина!»
-Ми наче єдинороги. -Так.
Нам кричать: «Сила жінок!»
ВІКТОРІЯ ҐІНҐРІЧ ПОЖЕЖНИЦЯ
Мої колеги-хлопці реагують: «Знаємо. Сила жінок».
Вони трохи ревнують.
Якщо пощастить і тобі дістанеться шланг,
а перед тобою палає полум'я,
ніхто не скаже, що ти не годишся, якщо ти все погасиш.
«Вона все погасила? Справді?»
-«Так, погасила». -Це хороша реакція.
Я не радію, що ваш будинок горить.
Я радію, що можу допомогти вам
у скрутну мить.
У скрутну мить.
Перекличка перед початком.
-Джекі, бери бочку. -Зрозуміла.
Коли ви самовіддано працюєте, починаєте себе поважати.
Ви вкладаєте в роботу серце, кожну клітинку вашого єства.
І коли у вас виходить…
Вибачте. Одну хвилинку.
Ніхто цього у вас не відніме.
Знаєте, як важко було отримати цю роботу?
Я четверта жінка, яку взяли в бригаду, що реагує на виклики.
ПОЖЕЖНЕ ДЕПО НЬЮ-ЙОРКА
Мене не хотіли брати, а тепер я – обличчя депо.
Тож коли я кажу дівчині, що поможу,
я залишатимусь допізна, бігатиму, тренуватимуся.
Я зроблю все, що зможу, щоб їй допомогти.
Я в бригаді 270. Приходьте.
Ось так, Челсі. Тепер ти просто…
Наче я вчу дітей зав'язувати шнурки.
-Точно. Отак зібгай… -І будеш готова устрибнути.
-Отак натягаю їх. -Так.
-Надівай шолом. -Слухаюсь.
А тепер перевірка. Називається «чорна мамба».
Хапай і тягни, перехоплюючи руками по черзі.
-Перетягуй. -Буде не дуже вправно.
-Буде вправно. -Рухай стегнами.
-Наче рух у танці. -Ага.
Гаразд.
-Ми в неї віримо? -Так.
-Я готова. -Ти зможеш. Тягни.
Давай сама. Ти зможеш.
-Дивися. Тягни. -Не можу.
-Незадовільно з плюсом. -Задовільно не заробила?
Швидше рухайся.
Швидше. Чого ти виступаєш? Тут не Єлисейські поля.
-Поспіши! -Іди, іди.
Бачиш, як швидко? Отак краще. Невідкладна ситуація.
Бум! У тебе вийде.
-Ще одна сходинка. Добре. -Добре.
Тримай обома руками.
-Ставай переді мною. -Я готова.
Готова? Колами. Колами. Як я.
Крок уперед. Давай.
-Молодець. -Авжеж.
А мама така: «Ви її не знаєте».
Я завжди дуже поважала пожежників.
Особливо наших відчайдушних пожежниць, у тому числі Джекі.
Та коли я наділа всю ту амуніцію й спробувала підняти шланг,
-повага злетіла до неба. -Так.
І ти ж наділа не все те важке, що надівають вони.
Знаю. Лише половину того, що вимушені надівати вони.
-Це мене упокорило… -Ага.
…й сповнило мене ще більшим захопленням і вдячністю.
Принаймні вони вважали, що ти зможеш це зробити.
-Правда. -А на мене подивилися й сказали:
«А ви можете дивитися».
Ти прекрасна вболівальниця.
А тепер ми зустрінемося з Кімберлі.
-От хто сильна духом жінка. -Боже мій.
Вона придумала термін «інтерсекційність»,
а ще вона – одна з засновниць критичної расової теорії.
Згідно з цією теорією, у нашій історії
расизм з часів рабства вплетений
у суспільний порядок і закони…
ПРИВІЛЕЇ БІЛИХ РЕАЛЬНІ
…і це дуже впливає на наше суспільство.
МИ – МАЙБУТНЄ ЧОРНЕ – ГАРНЕ
Саме вона допомогла багатьом зрозуміти…
ЛЮБОВ – СИЛА УЯВІТЬ СОБІ СПРАВЕДЛИВІСТЬ
…як саме расизм і нерівність закріпилися й так існують в Америці.
Вона правознавиця-новаторка, професорка, й нестримна активістка.
ПРИПИНІТЬ ВОУК
Деякі люди намагалися критикувати її роботу,
щоб не допустити викладання в США нашої справжньої історії.
ПЕРЕСТАНЬТЕ ВИКЛАДАТИ ДІТЯМ КРИТИЧНУ РАСИСТСЬКУ ТЕОРІЮ
Ви не буде вчити моїх дітей,
що вони расисти, лише тому, що вони білі.
Ганьба!
ГОДІ ВЧИТИ ДІТЕЙ НЕНАВИСТІ
Ганьба!
Попри все це Кімберлі продовжує діяти.
-Привіт. -Кімберлі!
-Вітаю. -Привіт!
КІМБЕРЛІ КРЕНШОУ АКТИВІСТКА / ПРОФЕСОРКА
-Рада знайомству. -Я така рада вас бачити.
Це честь.
Ми раді, що можемо поговорити з вами.
Бо ви вже кілька років у перших рядах тих,
хто діє і захищає свої ідеї.
-Останнім часом це стало важче. -Так.
У наші часи лише вісім процентів старшокласників
могли правильно назвати причину Громадянської війни.
І це було до останньої спроби стерти історію.
Тож ми почали розповідати не дуже освіченій публіці
про ці проблеми.
Критична расова теорія – не напад на білих.
Ні.
Це не заява, що Америка – найгірша у світі держава.
У ній говориться, що сталися конкретні події,
і закон певним чином цьому сприяв.
І здатність навести конкретний приклад з критичної расової теорії
допомагає людям зрозуміти, що має статися тепер.
Тому ми й прийшли.
Я іноді порівнюю критичну расову теорію з археологією.
Десь поряд, за 200 метрів –
історія з життя темношкірих, яку не розповідають.
Сенека-Віллідж була процвітаюча громада
здебільшого темношкірих землевласників,
яку зруйнували, щоб розбити на її місці те, що тепер є Центральним парком.
Ви знали про Сенека-Віллідж?
Я лише щось чула про неї.
Бо її знищили.
Підтверджених фото Сенека-Віллідж не існує.
І наші знання про жваву громаду, що тут мешкала,
основані на археологічних знахідках.
«До вчора ми могли літати» – афрофутуристська виставка,
на якій представлені художники,
що спробували уявити собі Сенека-Віллідж,
якби вона продовжила існувати.
МАСЛОРОБКА 1700-1800 ЧАЙНИК 1700-1900
ГЛЕК 1796-1819
Я не зовсім уявляла собі, як зобразять
перехід від історії до теперішнього часу й до майбутнього.
ТАРІЛКА: СТЕЙСІ АБРАМС 2021 РІК
І це просто заворожує.
ЧАШКА З ПОРТРЕТОМ МЕЙ ДЖЕМІСОН ПОПІЛЬНИЧКА З КОРОНОЮ (МЛК)
Цей старий камін наче портал,
що переносить вас у майбутнє.
Це змушує думати про майно, яке втрачали
протягом століть.
Там було три церкви, п'ятдесят будинків,
дві школи і кладовища
на момент, коли Нью-Йорк знищив Сенека-Віллідж у 1857 році.
Художник узяв дані з дослідження й наніс їх
на цей прекрасний візерунок на шпалерах навколо виставки.
ПРОЦВІТАННЯ Й ПОТЕНЦІАЛ, ВИТІСНЕНІ (ЗНОВУ Й ЗНОВУ…)
НЬЇДЕКА АКУНЇЛІ КРОСБІ
Це історія про те, що буває, якщо у вас нема політичної влади,
нема забезпечених законом прав,
навіть якщо ви живете за правилами, важко працюєте й здобуваєте,
робите все, що вам кажуть,
ви входите в групу, яку завжди можна позбавити власності.
Мені подобається твір Гаррієт Табман…
ПІДПІЛЛЯ, ЯКЕ МОЖНА РОЗКОПАТИ РОБЕРТО ЛУҐО
…бо багато хто не визнає,
що багатство США,
те, що робить нас найбільш потужними, походить від темношкірих жінок.
У 1790 році було 700 000 рабів.
Напередодні Громадянської війни їх було чотири мільйони.
Звідки вони взялися?
Це було вже після закінчення работоргівлі.
То як так сталося?
Якщо задуматися, справжні матері цієї країни –
темношкірі жінки.
Але про це не говорять, тому що й цю історію поховано.
Тут багато що стосується волосся.
МАҐОДІ-НОКСОЛО ЗІЗІФО ПОСВА
Це присвячено вузлам банту.
Волосся зібрано високо. Натхнення.
І моє улюблене: африканський гребінь і плойка.
ГРЕБІНЬ ПРИБЛ. 1851 РІК
ПЛОЙКА
Це так добре відображує, як ми з мамою по-різному бачили моє волосся.
Моя мама була радикально налаштована в усьому, крім зачісок.
Вона була шкільна вчителька.
Вона вважала, що з природним волоссям, особливо африканським, вигляд у тебе…
КІМБЕРЛІ
…не професійний.
-Вона хотіла вас захистити. -Так.
Вона хотіла, щоб у мене були всі можливості,
щоб мене не недооцінювали
через зачіску.
Коли я бачу цей африканський гребінь,
думаю про момент, коли нарешті змогла носити афро.
Я обожнювала Анджелу Девіс
і пам'ятаю, що бачила по телевізору,
як вона виходить виступати в суді.
Вона завжди робила так. І я думала:
«Ось чого я хочу. Ось ким хочу бути».
АНДЖЕЛА ДЕВІС ПОЛІТИЧНА ДІЯЧКА
Навіть тепер у США є такі місця,
де мене звільнили б за таку зачіску.
-У деяких шатах прийнято закон CROWN. -Так.
ФЕДЕРАЛЬНИЙ ЗАКОН CROWN ЗАБОРОНИВ БИ ДИСКРИМІНАЦІЮ НА РОБОТІ
НА ПІДСТАВІ ЗАЧІСКИ.
Але в більшості штатів
людей піддають дискримінації за дреди, кіски…
А їх носять саме темношкірі жінки.
Такий збіг.
І казати, що це не професійно, значить казати,
що ми в цьому місці не звикли до таких, як ти.
А тоді я глянула на це під ширшим кутом і зрозуміла, що річ не лише в законі.
Це також фемінізм.
Бо певні види досвіду темношкірих жінок
не завжди були охоплені фемінізмом.
Багато чого не бачили, так?
Думали, це просто расова дискримінація.
Тож у критичній расовій теорії я намагаюся
викопати такі речі.
Це наче археологічний інструмент. Так?
Ми хочемо подивитися, що там, у нас під ногами,
й витягти на світло нерозказані історії.
Багато хто не знає, що перші позивачки у більшості справ
про сексуальні домагання – темношкірі.
Люди не знали, що Роза Паркс насправді почала діяльність,
коли представляла темношкіру жінку у справі про групове зґвалтування.
Мені часто хочеться уявити собі, якою була Роза Паркс,
не тоді, коли вона з'явилася на сцені в розумінні більшості,
а до того, розумієте?
Я хочу зробити так, щоб через 200 років
люди мали вільний доступ до робіт Сожурне Трут, Анджели Девіс,
надіюся, і моїх, а не мусили їх викопувати,
як ми розкопали Сенеку.
Ми вважаємо, що ви надзвичайно сильна жінка
не тільки тому, що ви створили дуже корисні інструменти
для осмислення нашої історії,
а й тому, що після написання своїх робіт ви не усамітнилися десь на горі.
Те, як ви намагаєтеся відкрити світу історії людей,
щоб світ міг їх побачити, оцінити й зрозуміти –
це важка праця, Кімберлі. Це дуже важко.
Ви не втрачаєте надії?
-Я вперта людина. -Мені це подобається.
Мені не будуть казати: «Вам не можна говорити».
Або: «Досвід, про який ви говорите, несправжній».
Мені не казатимуть, що це не має значення.
А от що люди робитимуть, прочитавши мої роботи –
це я не можу контролювати.
Але коли в людей є концепція, що дозволяє дати назву своєму досвіду,
вони її цінуватимуть
і боротимуться за її збереження. Ось на що я сподіваюся найбільше.
Оце справжня дія.
Авжеж.
Ми живемо в дуже неспокійні й важкі часи.
Багато що відбувається.
«Згідно з недавнім опитуванням, 10% американців
не вірять у зміни клімату».
«Та що з вами таке?»
Але треба довіряти людям, які поряд.
Отак.
Потанцюємо?
І мати бажання пробувати щось, що може не вийти.
Оце мені треба було прибрати.
З вами весело.
Те, що ви робите – смішно, це прекрасне шоу, але це і щось більше.
Ви це відчуваєте? Що це частина чогось більшого?
Я надіюся… Мені хочеться думати, що це правда.
Іноді мені пишуть:
«О боже. Я рада, що ви це сказали,
бо я це відчувала і вдячна вам, що ви надали цьому цінності».
Тоді я думаю: «Ось що важливо».
Мені кажуть іти на пенсію, а я їм: «Ні, я ще можу допомогти».
Ви не самі. Приходьте до мене. Якщо треба підбадьорити – я це зроблю.
Робіть один маленький крок. Лише один відсоток щодня – достатньо.
Обернувшись на пройдений шлях, ви побачите прогрес.
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко