On ihanaa palata Arkansasiin.
Ostin hiljattain kirjoja.
101 Things to Eat in Arkansas Before You Die.
Ensimmäinen mainittu ravintola… -Kerro.
…on AQ Chicken House.
Hyvä tavaton.
Söin valtavasti kanaa AQ Chicken Housessa.
Sitruunapippurilla, maustettuna, leivitettynä ja paistettuna.
Uskomatonta.
Etsitään sitä sinulle.
Oli ihanaa olla lapsi siellä.
Minulla on paljon ihania muistoja lapsuudestani Little Rockissa.
Kun aloin seurustella isäsi kanssa,
hän teki heti alkuun selväksi, että palaisi Arkansasiin.
Arvelin, että minun pitäisikin nähdä Arkansasia.
Päätin loikata tuntemattomaan ja kuunnella sydäntäni.
Arkansas taisi olla todellinen kääntymäkohta elämässäni.
Sinä synnyit siellä.
Se oli tietenkin tärkein asia, joka minulle tapahtui siellä.
Olen miettinyt,
miten paikka tai elinympäristö muovaa ja haastaa ihmistä.
Paluu Arkansasiin auttaa meitä ajattelemaan -
näitä kysymyksiä ja sitä, mitä sisukkuus todella tarkoittaa.
Miten vaikeita päätöksiä tehdään?
Miten loikataan tuntemattomaan -
tietämättä mitään lopputuloksesta?
Odotan kovasti paluuta sinne.
Niin minäkin.
Laukku on jo aika täynnä.
Se on yllättävän tilava.
Sinne mahtuu vielä paljon.
Istunko laukkusi päälle? -Ei tarvitse. Se on hyvin…
Olet todella… -Luotettava!
…lojaali matkalaukullesi. -Niin olen.
No niin. -Hyvä luoja.
Valmista tuli! Lähdetään Arkansasiin.
Sitten mentiin.
En odottanut tuota. Olin valmis.
Minulla on tutkinto valkoisista.
Kunpa valkoiset oppisivat edes jotain mustista.
Seuraava pysähdys: Little Rock.
Kas näin. -Ei kai tuo ole vaihdekeppi?
Se on mikrofoni.
"Kaipaa huoltoa. Ota yhteyttä valmistajaan."
Tästä tulee hauskaa.
On hienoa palata Fayettevilleen.
Muutin ensin sinne, kun lähdin Arkansasiin.
Oli ihanaa opettaa lakitieteellisessä.
Käydään katsomassa taloa, jossa menimme naimisiin.
Talo on nyt museo, mikä saa minut tuntemaan itseni vanhaksi.
Ann Henry on paras henkilö esittelemään sitä meille.
Hän oli ensimmäisiä ystäviäni Fayettevillessa.
CLINTON HOUSE MUSEO
Ann!
OPETTAJA JA AKTIVISTI
Tervetuloa kotiisi! Chelsea myös.
Hei, Ann.
Täällä kaikki sai alkunsa. -En ole koskaan käynyt täällä.
Ihastut taloon. -Olen täällä ensimmäistä kertaa.
Onko tuo hääpukusi? -Hän ei ole käynyt täällä.
En edes tiennyt hääpuvusta.
Ostin sen Dillard'sista 53 dollarilla.
Äitisi vaati, että hankit hääpuvun.
Hän kävi kanssani Dillard'sissa perjantai-iltana -
ennen häitä. -Se eroaa hieman Chelsean puvusta.
No jaa…
Menimme naimisiin täällä. -Täällä.
Tämä oli ruokasalimme.
UUDEN JOUKKUEEN VUORO
Clinton kongressiin. -Vuosi oli 1974.
VALITKAA CLINTON
Muistan tuon tähden.
Mikä tuo solmio on?
Tällaisia solmioita miehet käyttivät silloin.
Kuuluiko tuo isälle?
Saattoi kuulua. -Aika hassu.
Sitten keittiöön. -Niin.
Näyttääkö se samalta, äiti? -Hyvin paljon.
Poltettua oranssia.
Minusta se on kivan pirteä. -Todella hieno.
Miksi kaikkialla on Swansonia…
Ne olivat iso juttu. -Niitä valmistettiin Fayettevillessa.
Söin lapsena Swansonin kanapiirakkaa.
En vain ymmärtänyt, miten se liittyy vanhempiini.
He eivät kokanneet paljon. -Siksi kysyin.
Söimme paljon piirakkaa.
Onko tässä kuvia?
Eikö olekin hieno?
En ole nähnyt tätä. -Nuo lasit.
70-luvun huipentuma. -Hän oli aina…
Hyvä tavaton.
Vuonna 1974… -Niin.
Olimme kuulleet hänestä.
Isäsi kertoi rakastavansa erästä naista,
joka pystyi kaikkeen ja isäsi halusi naida hänet,
mutta ei tiennyt, halusiko nainen samaa.
Halusimme tavata hänet.
Oikeustieteellisessä oli tapahtuma.
Olin asianajaja, joten menin sinne.
Marssin sisään ja näin hänet kampauksessaan ja jakkupuvussaan.
Käteltyämme meistä tuli ystävyksiä.
Totta vie. -Heti…
Siitä on lähes 50 vuotta. -Aivan. Se on hienoa.
Ann suostui emännöimään häävastaanoton.
Yhden tehtävän reputin.
En hankkinut valokuvaajaa. -Voi ei.
Jos nykyään ei ole valokuvaa jostakin, sitä ei tapahtunut.
Emme ajatelleet sellaisia. -Emme niin.
Jos äitisi ei ajatellut hääpukua,
hän ei ajatellut myöskään valokuvaajaa.
Muoti ei ollut tärkeää meille. -Ei niin!
Se ei ollut vahvuuksiani.
Muuttaessani Fayettevilleen otin suuren riskin.
Moni piti minua hulluna.
Chicagon kaltaiseen suurkaupunkiin verrattuna -
tämä paikka näytti kai maaseudulta. -Kuin Smallville.
Pieni mutta vieraanvarainen.
Ihmiset olivat kiinnostavia, ja meillä oli hauskaa.
Kerroin kaikille rakastavani elämää Fayettevillessa.
Se… -Niin.
Menin täällä naimisiin. -Totta.
Loppu on historiaa. -Sanoin Chelsealle…
Tämä paikka muovasi minua ihmisenä.
Löysin täältä ihanan kodin.
En myöskään ole ainoa.
Tapaamme kohta Canopy-järjestön,
joka auttaa pakolaisia asettumaan Arkansasiin.
Canopy on osa kansallista pyrkimystä -
majoittaa yli 75 000 afgaania, joiden piti paeta kodeistaan -
Talibanin vallattua Afganistanin uudestaan vuoden 2021 kesällä.
KAIKKI OVAT TERVETULLEITA
Hei. Mitä kuuluu? -Tervetuloa, ulkoministeri. Olen Joanna.
Hei, Chelsea. -Anteeksi, että kädet ovat kylmät.
Anna Canopyn lämpimän tervetulotoivotuksen -
Fayettevillessa. -Upeaa.
CANOPY-TOIMINNANJOHTAJA
Seuraava perhe tulee keskiviikkona. -Niinkö?
Aloimme kerätä kaikkea välittömästi,
sillä haluamme perheelle mukavan lämpimän kodin.
Viime kuukauden aikana olemme vastaanottaneet -
56 ihmistä 13 taloudesta…
Hienoa. -…mikä on uskomatonta.
Kuinka moni ihminen asuu täällä?
Tänne tulee viiden hengen perhe.
Jokainen saapunut perhe on saanut kokea kovia.
Olemme auttaneet heidät turvalliseen ja hiljaiseen paikkaan.
Haluatteko auttaa sängyn kokoamisessa? -Mielelläni.
Tämäkin on osa Canopyn hauskuutta.
Meille lahjoitetaan kaikenlaista.
Tässä meillä on pussillinen ruuveja -
ja sänky… -Ruuvipussi?
Yritämme selvittää, mitä pitäisi tehdä. -Selvä.
Pitele sinä tätä, Chels.
Meneekö se… -Tähän.
Tässä, äiti. -Niin.
Lahjoitettiinko kaikki?
Kyllä. Joskus… -Onko ruuveja tarpeeksi?
Tässä on lyhyitä ruuveja. -Tästä tulee kiintoisaa.
Tähän tarvitaan lyhyt ruuvi, äiti. -Onnistuu.
Se menee näin päin. -Jep.
Olen koonnut monta pinnasänkyä.
Noin. -Kas näin.
Sänky ei saa hajota kenenkään alle.
Yleensä he hyppäävät sänkyyn heti nähdessään sen.
Sen pitää siis olla tukeva. -Voi ei! Pelottavaa.
Katsotaan, onko se…
Koko kylä auttaa.
Se on totta. Ehdottomasti.
Vielä yksi tähän.
Noin. -Hienoa.
Näyttää vakaalta. -Se taitaa olla hyvä.
Taisi onnistua.
Se sopii siihen! Hyvä. -Niin.
Erinomaista.
Jatketaan töitä. -Kyllä!
Tekemistä on paljon. -No niin!
Vessapaperia. -Kiitos.
Tuo putosi alas. Laitammeko sen takaisin?
Suihkuverho putosi.
Niin. -Enpä tiedä.
Ne ovat tosi… -Voi ei.
Äiti, me tarvitsemme…
Ei ole tukipistettä.
Se tarvitsee tukia. -Niin.
Se putoaa helposti, mutta ainakin se näyttää kivalta.
Se on ylhäällä.
ARVAA KUINKA PALJON SINUA RAKASTAN
Yksi lempikirjoistamme. -Olemme valmiina.
Suihkuverhon jälkeen.
Kunhan se on korjattu.
Läheltä pitää.
Tämä on todella hienoa.
IHANAA, ETTÄ TULITTE
Vaatii suunnattomasti rohkeutta jättää kotinsa -
ja kaikki itselle tuttu.
Tapaamme kabulilaisen perheen,
joka saapui Arkansasiin muutama viikko sitten.
Sinä olet auttanut afgaanien evakuoinnissa kuukausien ajan, äiti.
Varsinkin nuorten afgaaninaisten ja heidän perheidensä.
Kehä sulkeutuu, kun tapaan perheen, jota Canopy auttaa asettumaan.
Olen kiitollinen tilaisuudesta toivottaa teidät tervetulleiksi Amerikkaan.
Suurkiitos. -Me olemme…
Kauanko olette olleet täällä?
Noin kolme viikkoa.
Kolme viikkoa.
Kun saavuimme Arkansasiin,
joka ovella oli kurpitsoja.
Äitini kyseli lakkaamatta:
"Miksi täällä on kurpitsoja, Basira?"
Yhtenä päivänä näimme lapsia naamiaisasuissa.
Silloin tajusimme, että se on osa kulttuuria ja perinnettä.
Ehkä ensi vuonna.
Ensi vuonna poikasi haluaa pukeutua halloweenasuun.
Niin.
Osoitatte suunnatonta rohkeutta,
jota moni muu afgaani on joutunut osoittamaan.
15. ELOKUUTA, 2021
Talibanjoukot ovat saapuneet Kabulin keskustaan.
Joukot etenevät nopeasti -
ja ottavat kaupungin haltuunsa lähes 20 vuotta sen jälkeen,
kun heidät syöstiin vallasta.
Olot Afganistanissa -
eivät olleet täydellisiä näiden 20 vuoden aikana,
mutta ihmiset olivat onnellisia,
sillä heillä oli perusoikeudet.
Naiset saivat opiskella ja mennä yliopistoon -
ja olla aktiivinen osa yhteiskuntaa.
Olitteko te koulussa?
Olin saavuttanut oikeustieteen opintoni loppuun Kabulin yliopistossa.
Poliittisessa tieteessä myös.
Kävitkö sinä koulua?
Opiskelin yliopistossa.
Kun opiskelin Kabulissa,
halusin aina lääkäriksi.
Ette menettäneet vain nykyhetkeänne vaan myös tulevaisuutenne.
Sen, mitä luulitte mahdolliseksi.
Kun hallinto muuttui ja Taliban saapui,
se oli katastrofi Afganistanille.
Kaikki tapahtui nopeasti.
Teidän piti tehdä mullistavia päätöksiä vain muutaman tunnin sisällä.
Tuhannet ihmiset kiiruhtivat lentoaseman porteille,
ja jotkut kuolivat väentungokseen.
Eräät perheenjäsenistämme eivät tahtoneet mennä lentoasemalle.
Kahdelta aamuyöllä -
me kuitenkin lähdimme kotoa.
Saimme tuoda mukanamme vain repun.
KABUL 24. ELOKUUTA, 2021
Afganistanin lentoasemalla on monta porttia.
Pääsimme Abbey Gate -portille.
Kaksi päivää tulomme jälkeen samalla portilla tehtiin itsemurhaisku.
Se oli vaarallista ja riskialtista,
mutta pääsimme portin läpi.
Pystyittekö lähtemään yhdessä? -Kyllä.
Emme halunneet pakolaisiksi,
mutta meidän oli pakko päättää.
Miten poikasi voi? Onko hän sopeutunut uuteen paikkaan,
uusiin ihmisiin ja uuteen kotiin?
Ensimmäiset päivät olivat hankalia.
Kodittomuuden tunne -
on vaikea jopa vauvalle.
Kun hän ymmärsi, että hän asuisi talossa,
hän ilahtui kovasti.
Hän tietää, että meillä on koti -
rauhallisessa kaupungissa, jossa hän voi leikkiä turvallisesti.
Hän saa uusia ystäviä.
Se oli seuraava kysymykseni. Saako hän ystäviä?
Kyllä. Hänellä on uusia ystäviä -
naapurieni ja tukijoideni perheissä.
Nyt hän pitää Arkansasista.
Toivotamme teille kaikkea hyvää.
Viettäkää mukava ensimmäinen kiitospäivä.
Kiitos.
Hyvää kiitospäivää.
Kiitos, äiti.
Minä voin viedä sen.
Ei, minä vien sen. Te tarjoilitte meille.
Rouva ulkoministeri. -Niin?
Kun afgaanitaloon tulee vieraaksi ensimmäistä kertaa,
ei saa pestä tiskejä.
Toisena päivänä saat pestä.
Tiskaamme…
Ensimmäisenä päivänä ei pestä.
On tärkeää vierailla menneessään.
Mikä olisi parempi paikka muistella menneitä kuin Little Rock?
TERVETULOA LITTLE ROCKIIN
Tuolla on Rally's. Muistan sen kierreranskalaiset.
Ne ovat herkullisia. Ovatkohan ne yhä samanlaisia?
Muistan leikkikentän -
War Memorial Stadiumin lähellä. Siellä oli…
Ja eläintarha. -Se oli ihana.
Pidit siitä. Sinun mukaasi nimettiin simpanssi.
Eikä nimetty.
Ei se ollut simpanssi vaan oranki.
Oliko? -Se syntyi vuonna 1975.
Luulin, että nimesit minut orangin mukaan.
En tekisi sellaista. -Se vaikutti kivalta.
Olimme täällä vuoden 1996 vaalipäivänä.
Olin parin kaverini kanssa ostoskeskuksessa -
ja halusin reiät korviini.
Olin 16-vuotias ja soitin sinulle.
Sanoit, etten saisi tehdä sitä ilon vallassa.
En voinut uskoa sitä.
16 on neljä vuotta enemmän kuin 12,
ja olit antanut luvan 12-vuotiaana.
En muista maininneeni 12. ikävuotta.
Sanoin 20 tai 30. En 12. -Ei se niin mennyt.
En sanonut sellaista. -Kyllä sanoit.
Kun olin pieni.
Kerroin Charlottelle, että voimme hankkia reiät yhdessä.
Hyvä tavaton. Puhu sitten, kun hän soittaa ostarista 16-vuotiaana.
Sanoin, että hän saisi reiät 12-vuotiaana.
Hyvä on sitten. Lapsiparka.
Hyvä on. -Hyvin se menee.
Olisit käynyt Central High School -koulua,
jos olisimme jääneet Little Rockiin. -Niin.
Upea rakennus, jonka historia tekee siitä -
entistä merkittävämmän. -Ja tärkeämmän.
Katsoessani koulua -
mieleeni tulee oikeustapaus Brown vastaan opetuslautakunta,
jossa määrättiin, että Yhdysvaltain julkiset koulut yhdistettäisiin.
Mustien lasten koulut…
KOULUJEN ROTUEROTTELU KIELLETÄÄN
…eivät vetäneet vertoja valkoisten lasten kouluille.
VUONNA 1957 LITTLE ROCKIN CENTRAL HIGH SCHOOLISSA -
OLI VAIN VALKOISIA OPPILAITA
Vuonna 1957 Little Rockin opetuslautakunta päätti,
että koulut yhdistettäisiin.
Yhdeksän rohkeaa nuorta miestä ja naista -
olivat ihmeellisen koulun ensimmäiset mustat oppilaat.
Kaikkien olisi tietenkin pitänyt toimia samoin,
mutta suuressa osassa maata ei tehty mitään.
On myös vaikea ajatella, että yhdeksän oppilasta -
2 000 oppilaan joukossa -
toi yhtenäisyyttä.
Heillä oli myös kovat paineet.
Ollessasi lapsi Chicagossa olitko tietoinen tapahtumista -
Little Rockissa? -Ehdottomasti.
Asuin valkoisessa lähiössä Chicagon ulkopuolella -
ja opiskelin hienoissa julkisissa kouluissa.
Isäni katseli uutiset joka ilta,
ja yhtäkkiä mieleeni syöpyi ruudulla näkynyt kuva -
rohkeista mustista oppilaista. Little Rockin yhdeksiköstä.
He kävelivät huutavan ja sylkevän väkijoukon läpi.
Heitä vihattiin. -Päälle syljettiin.
He olivat vain 5-7 vuotta minua vanhempia.
Aloin ymmärtää paremmin, mitä tapahtui yhteisöni ulkopuolella.
Suurenmoisuus ei tule aina suoraan.
Näin, mitä täällä tapahtui vuonna 1957.
En alkanut vihata maatani sen takia.
Aloin ihailla nuoria, jotka yrittivät -
tehdä maastamme ihanteitaan vastaavan.
On suuri kunnia saada puhua Carlottan ja Minnijeanin kanssa,
jotka kuuluivat Little Rockin yhdeksikköön ja haluavat kertoa kokemuksistaan.
Hyvä tavaton! Carla. -Hei.
Hyvä nähdä sinua. -Onpa ihana nähdä.
Samat sanat.
Tämä on todella hienoa. -Eikö vain?
Niin on.
Olemme puhuneet paljon sisukkuuden määritelmästä.
LITTLE ROCKIN YHDEKSIKÖN OPPILAS
Tiesitte ansaitsevanne erinomaista opetusta…
LITTLE ROCKIN YHDEKSIKÖN OPPILAS
…ja uskalsitte taistella sen puolesta.
Ajattelin, millaista oli varttua rotuerottelun keskellä.
Minulle oli kerrottu, että olen kaunis.
Että olen älykäs…
Mikä on totta. -…ja lahjakas.
Olen Minnijean Brown.
Olen kiitollinen ihmisille,
jotka ovat tukeneet meitä ja uurastaneet vuoksemme.
Perheemme eivät tahtoneet, että meitä kohdeltaisiin huonosti.
Päätimme kävellä kouluun sen sijaan, että menisimme bussilla.
Jotta ette joutuisi bussin perälle.
Halusitte välttää sen. -Kävelimme paljon.
Vastarinta syntyy luonnostaan.
Juuri niin. -Halusimme pysyä turvassa.
Äitini sanoi: "Tilanne muuttuu.
Teidän pitää olla valmiita kulkemaan oven läpi,
oli se sitten apposen auki tai vain raollaan.
Tehkää se ja hankkikaa koulutus."
Olin saanut kuulla koulutuksen tärkeydestä pikkuvauvasta lähtien.
Olin historian tunnilla Centralissa.
Puhuimme orjuudesta, ja yksi ainoa kappale -
historiankirjassa sanoi: "Orjuus oli hyväksi mustille."
Tyhmänä pikkutyttönä viittasin kainosti ja sanoin:
"Minä en oppinut tuollaista orjuudesta."
Se sinetöi kohtaloni. Minut alettiin tuntea häirikkönä.
En tiedä, mikä…
Et tiennyt, ettet olisi saanut puhua totta.
Juuri niin.
Kun Little Rockin opetuslautakunta teki päätöksensä,
miten teidät kaksi valittiin?
Minä halusin lääkäriksi madame Curien takia.
Se on hyvä syy.
Tiesin, että tässä labrassa kaksi lasta kerrallaan -
saisi leikellä sammakkoa.
Dunbarissa taas -
10-12 lasta yritti leikellä sammakkorukkaa.
Kyse oli tilaisuuksista ja mahdollisuuksista.
Taisin saada ilmoittautumislapun 1. elokuuta.
En koskaan unohda isäni ilmettä.
Hänen silmänsä laajenivat ja hän sanoi: "Haluatko Centraliin?"
"Kyllä haluan."
Isä palveli 2. maailmansodassa.
Hän sanoi: "Kukaan ei erottele minun verorahojani.
Verottaja ei erota valkoisia rahoja mustista.
Autan maksamaan Little Rockin Central High Schoolista."
Vanhempani olivat ylpeitä.
Ensimmäisenä päivänä tapasin kaikki muut.
Näin väkijoukon -
mutta en pelännyt.
Pelkäsitkö sinä? -En.
En pelännyt lainkaan. -Meitä ei ollut vihattu.
Mitä pelkäisimme? -Juuri niin.
Aloimme kävellä,
kun luoksemme tuli komentaja, joka sanoi:
"Ottakaa lapset ja menkää kotiin."
Edellisiltana kuvernööri oli kutsunut -
Arkansasin kansalliskaartin suojelemaan Little Rockin asukkaita.
Yritin ymmärtää, mitä tapahtui.
Vartijat tulivat suojelemaan kansalaisia.
"Mikseivät he hoitele väkijoukkoa?" Niin ajattelin 14-vuotiaana.
Jouduimme lähtemään pois.
Seuraava ensimmäinen päivä oli 23. syyskuuta.
Sinä aamuna tulimme sisään sivuovesta.
Luokkahuone oli koulun perällä,
joten en nähnyt, mitä edustalla tapahtui.
Väkijoukko kasvoi.
Olin geometrian tunnilla, kun poliisi tuli ovesta sisään -
ja vei meidät nopeasti kahden poliisiauton luo.
Hän sanoi: "Vetäkää huovat yllenne älkääkä katsoko ylös."
Kuulin hänen sanovan:
"Laita nasta lautaan äläkä pysähdy minkään takia."
Voin yhä tuntea sen jännityksen.
Puhelin oli soinut kotonani lakkaamatta.
Ihmiset olivat käskeneet äitiäni hakea Carlottan koulusta.
Äitini on 96-vuotias -
ja alkoi saada harmaita hiuksia 23. syyskuuta, 1957.
Se oli elämäni pelottavin päivä.
Silloin presidentti Eisenhower kysyi: "Mitä Little Rockissa tapahtuu?"
Hän tiesi, että jotain on tehtävä. Setäni soitti minulle ja sanoi:
"Tiedätkö, kuka tulee Little Rockiin sinun ja ystäviesi takia?"
Maamme ylpeys eli 101. maahanlaskudivisioona,
joka oli tullut tunnetuksi 2. maailmansodan aikana.
Heidän näkemisensä…
Presidentti käski sotilaat Little Rockiin.
He saattoivat mustat lapset kouluun ja sieltä pois -
ja suojelivat lapsia uhkaavilta väkijoukoilta.
Meidän piti piileskellä… -Niin.
…kaapeissamme. -Aivan.
Vihainen väkijoukko halusi meidän sanovan,
että emme palaisi kouluun. -Niin.
Me kuitenkin palasimme -
ja presidentin piti toimia.
Teidän piti uskoa itseenne -
ja olla rohkeita.
Teidän piti olla valmiita puolustautumaan…
Niin. -…ja kohdata seuraukset.
Jouduin vaikeuksiin, koska kysyin orjuudesta.
Se vainosi minua ikuisesti.
Joka päivä eräs tyttöjoukko seurasi minua -
astuen kantapäilleni, sylkien ja haukkuen minua rumaksi.
Kuten aina.
Kun olin menossa luokkahuoneeseen,
päätäni vasten iskettiin jotain.
Nostin esineen ylös, ja se oli käsilaukku,
jonka sisällä oli kuusi lukkoa. -Vau.
Nostin sen ylös,
heitin sen lattialle ja sanoin: "Jättäkää rauhaan, valkoinen rupusakki."
Opettaja kuuli, kun sanoin sen.
Minulle annettiin lähtöpassit. Siksi minut erotettiin.
Sylkeminen ja portaita alas töniminen jatkui,
mutta tiesin olevani yhtä hyvä kuin muut.
Se auttoi minua kestämään kaiken.
Te marssitte kaaoksen läpi kunnialistalle.
Niin.
Haluan nuorten ymmärtävän, että kiusaajiin ei saa reagoida.
Totta. -He ovat häiriköitä,
jotka sotkevat elämää. -Ja tahtovat häiritä.
Juuri niin. -He yllyttävät.
Pitää vain jatkaa eteenpäin. -Niin.
Näillä käytävillä tapahtui paljon.
Kannoimme aina kirjojamme.
Jos olisimme säilyttäneet niitä kaapeissamme,
niihin olisi murtauduttu.
Kirjoja ei saanut pudottaa.
Jos pudotti kirjansa ja poimi ne ylös… -Pää on paljas.
…sai potkun takapuoleen. -Niin.
Äitini sanoi, että voisin jäädä kotiin,
mutta vastasin: "Haluan nähdä, mitä he keksivät tänään."
Pidätkö yhä varasi käytävillä?
Ehdottomasti.
Käytävillä tapahtuneen jälkeen. -Niin.
Huomioin myös sen, kuka kävelee minua kohti.
Monet ihmiset, jotka varttuivat rotuerottelun keskellä,
tekevät niin. -Niin.
Me ymmärrämme kaiken valkoisista,
mutta he eivät ymmärrä meitä. -Totta.
Minulla on maisterintutkinto valkoisista. -Niin.
Kunpa valkoiset tietäisivät edes jotain mustista.
Siinä kaikki.
Kerron nuorille, että lapset saavat presidentit toimimaan.
Meillä on ääni.
Voimme pakottaa valtaapitävät tekemään kaikenlaista,
mitä he eivät ehkä halua tehdä. -Juuri niin.
Tavalliset ihmiset pystyvät suurtekoihin.
Juuri niin.
Tässä on kirkkomme.
Ensimmäinen yhdistynyt metodistikirkko. -Niin.
Kävimme täällä usein. -Joka sunnuntai.
Muistan, kun nolostuin äitienpäivänä -
lasten puhetuokion aikaan.
Lasten puhetuokio. -Ja…
Meiltä kysyttiin, mitä halusimme antaa äitienpäivälahjaksi.
Vastasin: "Henkivakuutuksen."
Luulin sen tarkoittavan, että eläisit ikuisesti.
Kaikki…
Kaikki ihmettelivät:
"Haluaako hän antaa lahjaksi henkivakuutuksen?"
Olin todella nolostunut.
Se kosketti minua. Pidin siitä.
Tämä todella herättää paljon hyviä muistoja.
Tosi paljon muistoja.
Minulla oli ihanaa lapsena täällä,
mutta Symonen ei aina ollut helppo varttua Arkansasissa.
Sinä et ehkä tuntenut häntä ennen kuin teimme lähtöä Little Rockiin,
mutta minä tunnen hänet ohjelmasta Huippu- drag queen haussa.
"HUIPPU- DRAG QUEEN HAUSSA", 13. KAUSI
Ennen Symonea hän oli Reggie Gavin ja varttui Conwayssa Arkansasissa -
melko lähellä Little Rockia.
Hän löysi itsensä vasta dragin myötä.
Amerikan seuraava dragsupertähti on…
Halusin hänen voittavan 13. kauden kilpailun.
…Symone!
Kannustan arkansasilaisia häpeämättömästi.
Nykyään Symone asuu Los Angelesissa -
mutta on palannut Little Rockiin viikonlopuksi.
Tänä iltana hänellä on juhlat Arkansasin ystäviensä kanssa.
Myös meidät on kutsuttu.
Siinä hän on.
Vartuin Conwayssa, joka on aika pieni paikka.
Sisukkaimpia tekojani oli mennä tansseihin dragissa.
Varttuessani minun ei ollut turvallista olla oma itseni,
mutta tiesin, että jos voin astella tansseihin ylpeänä, pystyn mihin vain.
Se oli ensimmäinen kerta, kun olin julkisesti dragissa.
Dragmaailman sisukkain arkansasilainen.
Muutettuani opiskelemaan Little Rockiin,
tiesin haluavani jatkaa dragia.
Silloin tapasin perheeni eli House of Avalonin.
Se koostuu HLBT-taiteilijoista, jotka haluavat pitää hauskaa -
ja tehdä maailmasta turvallisemman paikan -
käyttäen taidetta, valokuvausta, dragia, videoita…
Kaikkia sateenkaaren värejä.
Laitan sääreni ja hyvän olkani esille.
Kanankoipi ja olkapää. -Juuri niin.
House of Avalon antoi minulle tarvitsemani luvan -
olla oma itseni ja tutustua sekä dragiin että Symoneen.
TÄNÄ ILTANA HOUSE OF AVALON JÄRJESTÄÄ -
TANSSIAISTEEMAISET JUHLAT YSTÄVILLE JA PERHEENJÄSENILLE
Ensimmäiset tanssini. -Mitä?
Voi että! -Onpa söpöä.
Tulet känniin ja raskaaksi.
AVALONIN TANSSIAISET
Tervetuloa Avalonin tansseihin.
Kyllä!
Hei!
Voi luoja.
Hieno tervetulotoivotus.
Tarvitsen teitä kerran viikossa.
Aina valmiina juhlimaan.
Tämä on ihmeellinen tapahtuma läntisessä Little Rockissa.
Eroaako tämä tansseistasi?
Siitä on pitkä aika.
Kuin Avalonin usvat.
Siitä on kauan.
Muistan sinun tanssisi.
Missä ne olivat? -Laivalla.
Todellako?
Ei ollut paljetteja, mikä on sääli.
Tuo on paljon hienompi kuin minun tanssiaisasuni.
Minun pitää vähemmän hienosti -
heilauttaa sääriäni. -Menevätkö ne?
Piti tehdä samoin.
Sinulla on pitkät sääret. -Niin.
SYMONEN ÄITI
Olit pikkulapsi Conwayssa.
Millaista se oli äidillesi?
Olin hyvin suojelevainen. Pidin häntä aina silmällä.
Kuin haukka. -Tiesitkö siitä lapsena?
Kyllä vain. Tiesin, missä rajani kulkivat.
Olin hyysääjä.
Ei ollut väliä, oliko hän homo, hetero vai violetti.
Sillä ei ollut väliä.
Kuinka vanha olit, kun sinua alettiin kiusata?
Ekaluokalla. En unohda sitä.
Se oli koulun ensimmäisiä päiviä, ja olin innoissani.
Nousin bussiin ja istuin tavalliselle paikalleni.
Yksi "ystävistäni"… Minä puhuin ja elehdin.
Hän sanoi: "Miksi olet tuollainen hitsin homo?"
Ekaluokkalainenko sanoin niin? -Aivan.
En edes tuntenut koko sanaa.
Harkitsit itsemurhaa, vai mitä? -Niin tein.
Yhdeksänvuotiaana. -Niin.
Eikö olekin hullua?
Monet lapset riistävät oman henkensä.
Tekevät itsemurhan. -Niin.
Tulin kotiin yhtenä päivänä ja minä sanoin: "Nyt riittää."
Suutuin hänelle silmittömästi ja sanoin:
"Sinun ei tarvitse koskaan tuntea niin.
Vaikka kukaan muu ei auttaisi sinua, minä autan aina."
Siunausta sinulle.
Tuli mitä tuli.
Milloin löysit dragin?
Olin varmaan 16-vuotias ja katselin ohjelmaa Huippu- drag queen haussa.
Ihmettelin, että he saivat tälläytyä ja tehdä, mitä lystäsivät.
Minäkin halusin tehdä niin.
Se oli alkua kaikelle.
Siksikö vain, että näit sen ohjelmassa? -Juuri niin.
On mahtavaa, että sinäkin pääsit kisaan. -Niin.
Ja voitit. -Niin.
Uskomatonta. -Päässäni on kruunu.
Sitä ei näe, mutta se on siinä.
Katselit ohjelmaa ja ajattelit, että pystyt siihen.
Voisin pukeutua dragiin.
Kerroin ihmisille siitä.
Ystävilleni.
He kysyivät, aioinko mennä tansseihin dragissa.
Aloin ajatella… -"Voinko tehdä niin?"
"Voinko mennä tansseihin dragissa? Taidan mennä."
Kävelin sisään yksin.
Vararehtori ihmetteli: "Kuka on tuo tuntematon oppilas?"
Hra Lynn sanoi: "Sehän on Reggie. Etkö tiennyt tuosta? Tule tänne, Reggie.
Kerro minulle, jos kukaan sanoo sinulle mitään."
Voi veljet. -En odottanut sitä -
ja ajattelin: "Antaa mennä."
Aika kiinnostavaa.
Lapsensa puolesta pelkää,
jos hän on erilainen. -Niin.
Jos lapsi on kuitenkin erilainen mutta ei saa olla -
oma itsensä… -Niin.
Se on tuhat kertaa pahempaa. -Niin on.
Yhtäkkiä tajuaa,
että suurin lahja, mitä toivoo lapselleen -
on se, että hän saa olla oma itsensä.
Niin teille tapahtui. -Ehdottomasti.
Jep. Drag auttoi minua löytämään itseni.
Se auttoi minua olemaan itsevarma myös dragin ulkopuolella.
En olisi selviytynyt ilman Symonea.
En ilman itseäni. Voin myöntää sen nyt.
Minulla on nyt itseni. Se pelasti henkeni.
No niin, diivat. Tanssiaiset alkakoot.
Onko sen aika? -Nytkö jo?
Hän saa rehkiä tänään.
Arkansasin ylpeys Symone!
Olipa ihmeellinen matka.
Tähän aikaan vuodesta on kaunista.
Se teki minut nostalgiseksi. Oli ihanaa palata sinne.
Paikka on erityinen perheellemme. -Niin on.
Kiitos, että kuskasit minua, kulta.
Kiitos, että luotit ajamiseeni.
Minä en koskaan antaisi sinun kuskata minua.
Niin. -Se oli hienoa.
Oli liikuttavaa saada kuulla upeiden naisten tarinoita.
Kaikki jättivät oman jälkensä,
oli jälki sitten fyysinen tai psykologinen.
Se oli loikkaus mukavasta ja tutusta -
tuntemattomaan ja jopa vaaralliseen.
He kaikki olivat loikanneet tuntemattomaan.
Eivätkä vain itsensä takia. -Niin.
He tekivät sen lastensa -
ja yhteisöjensä takia tavalla, joka on mielestäni hyvin sisukas -
ja ehdottoman innostava.
Tekstitys: Petra Rock