Naozaj sa teším naspäť do Arkansasu.
Kúpila som si pár kníh.
101 jedál, ktoré si musíte dať v Arkansase.
- Ako prvú spomínajú... - Povedz. Povedz.
...reštauráciu AQ Chicken House.
Božemôj, ja...
Tam som zjedla toľko kuraťa.
S citrónovým korením, štipľavé, v cestíčku,
aj kura na panvici.
Neuveriteľné.
Skúsime ti to tam nájsť.
Ako dieťa som to tam zbožňovala.
Mám veľa krásnych spomienok na vyrastanie v meste Little Rock.
Keď som začala chodiť s ockom,
mal v tom od začiatku jasno: „Idem domov do Arkansasu.“
Pomyslela som si, že musím zistiť, aký Arkansas je.
A vtedy som sa rozhodla skočiť do neznáma a nasledovať srdce.
Arkansas bol v mojom živote naozaj zlomový.
Tam si sa narodila.
Čo je, samozrejme, to najdôležitejšie, čo sa mi tam prihodilo.
Uvažujem o tom,
ako ťa miesto a priestor, v ktorom si, utvára a podnecuje?
Ísť naspäť do Arkansasu nám naozaj pomôže zamyslieť sa
nad niektorými otázkami o tom, čo vlastne je guráž.
Ako robiť náročné rozhodnutia?
Ako urobiť ten skok do neznáma,
keď niekedy netušíš, aký bude výsledok?
Veľmi sa na návrat teším.
Aj ja.
Neviem, či tam ešte niečo napraceš.
To by si sa divila. Dá sa to poriadne roztiahnuť.
Ach, tam je miesta.
- Mám ti naň sadnúť? - Nie, nemusíš... Je naozaj...
- Si veľmi... - Spoľahlivý!
- …lojálna k svojmu kufru. - Áno.
- Fajn. - Ach, pane. Dobre.
Dobre! Hotovo! Poďme do Arkansasu.
Ide sa.
To som nečakala. A ja že: „Ideme.“
Ja mám titul z belošstva.
Kiežby mali belosi aspoň maturitu z černošstva.
ŽENY S GURÁŽOU SKÁČU DO NEZNÁMA
Ďalšia zastávka: Little Rock.
- A ideme. - Nie je to manuál, však?
Nie, to je mikrofón.
„Potrebujete údržbu. Navštívte svojho predajcu.“
To bude zábava.
Naozaj sa teším na Fayetteville.
Tam som najprv bývala,
keď som prišla do Arkansasu.
Učiť na právnickej fakulte som zbožňovala.
Ideme sa pozrieť na dom, v ktorom sme sa vzali.
Teraz je z neho múzeum,
a priznávam, že sa preto cítim staro.
Neviem si predstaviť lepšiu sprievodkyňu než Ann Henryovú,
jednu z prvých kamarátok, ktoré som si našla
po presťahovaní do Fayettevillu.
DOM CLINTONOVCOV MÚZEUM
Ann!
VZDELÁVATEĽKA A AKTIVISTKA
Vitaj doma! A Chelsea.
Ahoj, Ann.
- Tu sa to všetko začalo, zlatko. - Nikdy som tu nebola.
- Bude sa ti to páčiť. - Nikdy som tu nebola.
- Bože, tvoje svadobné šaty? - Nikdy! Nikdy tu nebola.
Nevedela som, že tu sú, kým som sem nevstúpila.
Nuž, kúpila som ich v obchodnom dome za 53 $.
Lebo mama ti povedala, že musíš mať svadobné šaty.
Áno, v piatok pred svadbou
- tam so mnou šla. - Trochu iné než tvoje, Chelsea.
Nuž, áno...
- Vzali sme sa tu. - Priamo tu.
Toto bola jedáleň.
- Clinton do Kongresu. - 1974.
Tú hviezdu si pamätám.
Čo tá kravata?
Muži vtedy nosili takéto kravaty.
To je jedna z ockových?
Môže byť. Nie je to vtipné?
- Dobre, teraz do kuchyne. - Hej.
- Vyzerá rovnako, mami? - Úplne rovnako.
- Siena. - Nájdi...
- Páči sa mi. Je veselá. - Naozaj skvelé.
Prečo máme všade značku Swansons...
- Lebo je to meno. - Tu ich vyrábali. Vo Fayetteville.
V detstve som mávala ich kuracie koláče.
Bola som zmätená...
Aký to má pri rodičoch význam.
- Moc nevarili. - Aha. Preto som sa pýtala.
Jedli sme veľa kuracích koláčov.
Čo to tam máš? Fotky?
Nie je skvelá?
- Tú som asi nikdy nevidela. - Tie okuliare.
- Ako zo 70. rokov. - Vždy...
Božemôj.
- Poviem ti, v roku 1974... - Áno, madam.
Počúvali sme o nej.
Tvoj otec hovorieval, že je zamilovaný do jednej ženy,
a že jedno, čo robí. Skrátka by si ju chcel vziať,
ale nevedel, či by si ho vzala.
Všetci sme ju chceli spoznať.
Právnická fakulta mala slávnosť, a keďže som bola právnička, mohla som ísť.
Nabehla som a ona tam bola. S vlasmi na chlapca a v obleku.
Potriasli sme si rukami a odvtedy sme kamošky.
- Presne. - Hneď...
- Aj o 50 rokov. - To hovorím. Bolo to super.
Ann bola taká zlatá, že hostila svadobnú hostinu.
Jednu skúšku som nezvládla.
- Zabudla som na fotografa. - Ach.
A vieš, ak dnes nemáš fotku,
nestalo sa to.
- Vtedy sme na to tak nemysleli. - To nie.
Ak nemyslela na svadobné šaty,
určite nemyslela ani na fotografa.
- Móda nikdy nebola našou prioritou, čo? - Nie!
Nuž, určite nebola mojou silnou stránkou. To ti poviem.
Presťahovať sa do Fayettevillu bol pre mňa veľký risk.
Veľa ľudí si myslelo, že bláznim.
Prísť sem z fakt veľkého mesta, akým je Chicago,
- muselo to byť ako niečo z telky. - Dedinka.
Bolo to tu malé, ale prívetivé
a ľudia boli veľmi zaujímaví, a mali sme sa tu dobre.
Všetkým hovorím, že život vo Fayetteville som zbožňovala.
- Nuž... - Hej.
- Tu som sa vydala. - Presne. Presne.
- Ostatok je história. - Povedala som…
Pre mňa bolo toto miesto naozaj formatívne.
Našla som si tu krásny domov.
A nielen ja.
O chvíľu sa stretneme s Canopy,
organizáciou, ktorá pomáha s presídľovaním utečencov v Arkansase.
Canopy sa práve teraz zapája do národnej snahy
presídliť viac než 750 000 Afgancov, ktorí museli ujsť z domovov,
keď sa v lete roku 2021 opäť k moci vrátil Taliban.
VŠETCI SÚ VÍTANÍ
- Dobrý. Ako sa máte? Ja... - Tajomníčka Clintonová. Som Joanna.
- Chelsea, rada ťa spoznávam. - Vďaka. Mám studené ruky.
Tak vás chcem vrelo privítať
- v Canopy. - Teším sa.
VÝKONNÁ RIADITEĽKA CANOPY
- Rodina príde v stredu. - To snáď nie.
Práve sa snažíme všetko pripraviť,
lebo chceme, aby tu na nich čakal príjemný domov.
Za posledný mesiac sme privítali
56 ľudí do 13 domácností…
- Úžasné. - …čo je neuveriteľné.
A koľko ľudí tu bude žiť?
Päťčlenná rodina.
Pre všetky utečenecké rodiny to bolo vyčerpávajúce obdobie.
Ale dostali sme ich na bezpečné, tiché miesto.
- Pomôžete nám postaviť posteľ? - Rada.
Toto je tá zábavná časť v Canopy,
lebo ľudia nám darujú veci.
Takže máme vrecko plné skrutiek,
- a túto posteľ… - A vrecko skrutiek?
Väčšinou tu postávame a snažíme sa to vyriešiť.
Dobre.
Hej, Chels, podrž toto.
- To… Ide to… - Sem.
- Tu máš, mami. - Tu. Áno.
Toto všetko bol dar?
- Dar, áno. Niekedy... - Máme dosť skrutiek?
- Pár krátkych máme tu. - Aha. Bude to zaujímavé.
- Mami, tu potrebujeme kratšiu. - Jasnačka.
- Fajn. Ide to takto. - Hej.
Ja som poskladala postieľok.
- Hej. - Takto.
Nechcem, aby si tam niekto ľahol a rozpadla sa.
Keď prvýkrát uvidia posteľ, väčšinou si do nej skočia.
- Tak sa musíme uistiť, že je pevná. - Ach, nie! Hrôzostrašné.
Dobre, pozrime sa…
Ruky k dielu.
Treba. Áno. Presne.
Ešte jednu sem.
- Presne tak. - Super.
- Vyzerá celkom pevne. - Myslím… Je fajn.
Asi to máme.
- Sedí to! Dobre. - Hej.
Znamenité.
- Asi pokračujeme v práci. - Áno!
- Hej, máme toho veľa. - Fajn.
- Toaletný papier. - Vďaka.
Spadlo to. Dáme to naspäť?
Záves zo sprchy spadol.
- Hej. - No, neviem.
- Tie veci sú... - Ach, nie.
Nie, ale mami… Potrebujeme…
Nedá sa to oprieť.
- Treba tie malé mesiačiky. - Hej, hej.
Ľahko to spadne, ale aspoň to pekne vyzerá.
Visí to.
- Obľúbená kniha. - Sme pripravení.
Keď opravíme záves.
Keď opravíme záves, áno.
Už sme blízko.
Je to skvelé, ľudia. Páči sa mi to.
SME RADI, ŽE STE TU.
Nedokážem si predstaviť, koľko guráže chce opustiť domov.
Opustiť všetko, čo poznáte.
Budeme mať možnosť navštíviť rodinu z Kábulu,
ktorá do Arkansasu prišla pred pár týždňami.
Mami, ty si strávila mesiace pomáhaním s evakuáciou Afgancov,
hlavne žien a ich rodín.
Pre mňa sa tým, že stretnem túto rodinu, ktorej Canopy pomáha, uzavrie kruh.
Som naozaj vďačná za túto šancu
privítať vás v Arkansase a v Amerike.
- Vďaka. - Áno. Sme…
Ako dlho ste už tu?
Asi tri týždne.
Tri týždne.
Keď sme prišli,
pri každom vchode boli tekvice.
Mama sa stále pýtala:
„Prečo tam majú tie tekvice, Basira?“
V jeden deň
mali deti oblečené rôzne kostýmy.
Vtedy sme si uvedomili, že je to súčasťou kultúry a tradície.
Možno nabudúce.
Budúci rok. Tvoj syn bude chcieť kostým.
Áno.
Naozaj prejavujete obrovskú odvahu,
ktorú muselo preukázať aj mnoho iných Afgancov.
15. AUGUST 2021
Armáda Talibanu dnes vstúpila do hlavného mesta, Kábulu.
Vyvrcholilo rýchle napredovanie
a opätovné prevzatie kontroly takmer presne po dvoch dekádach
po ich zosadení.
Podmienky v Afganistane
neboli počas tých 20 rokov dokonalé,
ale ľudia boli šťastní,
pretože mali ľudské práva.
Ženy mohli chodiť do školy, na univerzitu,
mohli byť aktívnou súčasťou spoločnosti.
Vtedy si chodila do školy?
Dokončila som právo na Kábulskej univerzite.
Právo a politické vedy.
Aj ty si bola na škole?
Tiež som bola na univerzite.
Keď som študovala v Kábule,
vždy som hovorila, že chcem byť doktorkou.
Nestratili ste iba prítomnosť, ale aj budúcnosť.
Stratili ste to, čo bolo podľa vás možné.
Keď sa zmenil režim a prišiel Taliban,
musím povedať, že v Afganistane
nastala katastrofa.
Stalo sa to tak rýchlo.
Za pár hodín ste museli urobiť životné rozhodnutie.
Tisícky ľudí sa hnali na letisko,
a niektorí ľudia tam kvôli preplneniu zomreli.
Niektorí členovia našej rodiny nechceli ísť na letisko.
Ale o 2.00
sme odišli z domova.
Mohli sme si zobrať iba ruksak.
KÁBUL 24. AUGUST 2021
Letisko v Afganistane má mnoho brán.
Išli sme k bráne s názvom Abbey Gate.
Dva dni potom
pri tej bráne došlo k samovražednému bombovému útoku.
Bolo to nebezpečné a riskantné,
ale nakoniec sme tou bránou prešli.
- Odišli ste všetci spolu? - Áno.
Naozaj sme nechceli prísť ako utečenci,
ale museli sme sa tak rozhodnúť.
A ako sa má tvoj syn? Ako sa prispôsobil novému miestu?
Novým ľuďom a domovu?
Prvé dni to bolo náročné,
lebo ten pocit bytia bez domova
je ťažký aj pre dieťa.
Keď pochopil, že mal... že má dom.
Veľmi ho to potešilo.
Vie, že máme domov,
pokojné mesto, a môže sa bezpečne hrať.
Teraz nachádza nových kamarátov.
To som sa chcela spýtať. Našiel si nových kamarátov?
Áno, je kamarát
s niektorými susedmi a so sponzorskými rodinami.
A teraz je mu v Arkansase dobre.
Želáme vám len to najlepšie.
A dúfame, že budete mať krásny prvý Deň vďakyvzdania.
Hej, ďakujeme.
Šťastné Vďakyvzdanie.
Ďakujem, mami.
Zoberiem to.
Ach, nie. Ja to urobím. Pohostili ste nás. Vďaka.
- Pani tajomníčka? - Áno?
V prvý deň, keď prídete do afganského domu,
neumývate riady.
Druhý deň môžete umývať riady.
Umývame riady...
Dobre? Hej, v prvý deň sa to nerobí.
Myslím, že je dôležité navštíviť našu minulosť.
A kde je lepšie o tom rozmýšľať, ako v Little Rock?
VITAJTE
Tam je reštaurácia Rally‘s. Pamätám si ich vlnité hranolky.
Sú veľmi dobré. Ktovie, či ich stále robia tak isto.
Božemôj. Pamätám si na to ihrisko pri štadióne. Malo takú...
- A zoo. - Zoo som zbožňovala.
To áno. A pomenovali po tebe šimpanza.
To nie.
Nebol to šimpanz. Bol to orangutan.
- Orangutan? - Narodil sa v 1975.
A ja že ty si ma pomenovala po orangutanovi.
- To by som neurobila. - Vyzeral veľmi milý.
Boli sme tu v deň volieb v roku 1996.
S pár kamarátkami sme boli v obchoďáku, lebo som si chcela dať prepichnúť uši.
Mala som 16. Zavolala som ti
a ty si povedala, že to nemám robiť v momente eufórie.
Nemohla som uveriť. Vravela som si: „16 je o štyri viac než 12.“
A povedala si, že v 12 môžem.
No, v prvom rade si nepamätám, že som povedala 12.
- Skôr 20 alebo 30. 12 som nevravela. - To určite nie.
- Nie, prepáč. To som nikdy nepovedala. - A… Ale áno.
A… Ale keď som bola malá.
Povedala som Charlotte, že si prepichneme uši spolu.
Ach, bože. Povedz mi, keď bude mať 16 a zavolá ti z obchoďáku.
No, povedala som, že to môže urobiť v 12.
Fajn. Dobre. Moja úbohá vnučka.
- Dobre. - To nič.
Tu je stredná škola, do ktorej by si chodila,
- keby sme tu ostali. - Hej.
Veľkolepá budova
a vďaka svojej histórii
- je ešte dôležitejšia a špeciálnejšia. - Dôležitejšia.
CENTRÁLNA STREDNÁ ŠKOLA
Keď sa na ňu pozerám,
spomínam na prípad Brown vs. Školská rada,
ktorý rozhodol, že verejné školy v USA budú integrované.
Že školy pre černošské deti...
SÚD ZAKÁZAL SEGREGÁCIU VEREJNÝCH ŠKÔL
...neboli vôbec porovnateľné,
a už vôbec nie rovné školám, do ktorých chodili belošské deti.
V 1957 BOLA POPULÁCIA ŠTUDENTOV NA ŠKOLE
V LITTLE ROCK ÚPLNE BELOŠSKÁ.
V roku 1957 školská rada rozhodla,
že školy integrujú.
A deväť odvážnych mladých mužov a žien
sa stalo prvými černošskými študentmi tejto skvelej strednej školy.
Samozrejme, že to mali urobiť všetci,
ale v mnohých častiach krajiny sa nerobilo nič.
A je ťažké si predstaviť, že deväť študentov
zlúčených so zborom takmer 2 000 študentov
sa vôbec dá nazvať integráciou.
A ten tlak, ktorý tí deviati študenti pociťovali.
Počas detstva v Chicagu
si pociťovala, čo sa dialo
- tu v Little Rock? - Rozhodne.
Žila som v úplne belošskej štvrti na okraji Chicaga
a chodila na skvelé verejné školy.
A, vieš, môj otec každý večer sledoval správy
a z tej obrazovky sa mi zrazu vryli do mysle
tí odvážni, mladí černošskí študenti, Deviatka z Little Rock.
Davy ľudí na nich kričali, pľuli.
- Odporné. - Pľuli na nich.
Na deti, ktoré boli možno o päť, šesť, sedem rokov staršie ako ja.
Vďaka tomu som si začala oveľa viac uvedomovať,
čo sa deje mimo mojej komunity.
A, ako vieš, veľkosť nie je vždy priamočiara.
Videla som, čo sa tu stalo v roku 1957.
Nezačala som neznášať svoju krajinu.
Začala som obdivovať tých mladých ľudí, ktorí sa snažili,
aby naša krajina dostála svojim najvyšším ideálom.
Je mi cťou,
že sa porozprávame s Carlottou a Minnijean,
ktoré boli súčasťou Deviatky z Little Rock, o ich zážitkoch.
- Ach, božemôj! Carla. - Ahoj.
- Rada vás vidím. - Rada vás znovu vidím.
Aj ja vás.
- Ach, bože. Aké skvelé. - Čo vy na to?
Áno, je to úžasné.
Veľa sme rozprávali o tom, čo znamená mať guráž.
ČLENKA DEVIATKY
U vás guráž znamenala, že ste vedeli, že si zaslúžite vzdelanie…
ČLENKA DEVIATKY
…a mali ste odvahu bojovať o svoje miesto.
Vyrastala som na juhu Jima Crowa.
Učili ma, že som krásna.
Učili ma, že som múdra…
- Bola to pravda. - …a talentovaná.
Som Minnijean Brownová.
Som vďačná za všetkých ľudí,
ktorí pri nás stáli a tvrdo bojovali v našom boji.
Naše rodiny nechceli, aby sa k nám správali zle.
Radšej sme chodili peši, než autobusom.
Aby vás kvôli tomu všetkému
- neposlali dozadu? - Veľa chôdze.
Odpor sa stane prirodzeným.
- Presne. - Držali sme sa v bezpečí.
Mama hovorievala: „Veci sa zmenia.
Musíš byť pripravená prejsť dverami,
či už sú dokorán otvorené, alebo len pootvorené.
A to urobíš, keď dostaneš čo najlepšie vzdelanie.“
Takže o vzdelaní som počúvala už odmalička.
Bola som na dejepise.
Prišla reč na otroctvo a v knihe bol
jeden odsek, ktorý hovoril:
„Otroctvo bolo pre černochov dobré.“
A ja hlúpučká som pokorne zdvihla ruku a povedala:
„To som sa o otroctve neučila.“
A to bol môj osud. Odvtedy som bola problémová.
Nevedela som...
Nevedeli ste, že nemáte hovoriť pravdu.
Hej.
Keď školská rada rozhodla,
ako ste sa stali
dvoma z deviatky?
Nuž, ja som chcela byť doktorka kvôli Madam Curie.
Dobrý dôvod.
Hej. Vedela som, že v labáku na Centrálnej pitvali žabu
dve decká.
Vedľa na Dunbarskej škole
sa okolo stola snažilo žabu pitvať tak desať až 12 deciek.
Takže to bolo o prístupe k... príležitostiam.
Myslím, že registračnú kartu som dostala prvého augusta.
Nikdy nezabudnem na výraz na otcovej tvári.
Oči sa mu zväčšili.
Povedal: „Plánuješ ísť na Centrálnu?“
A ja že áno.
Slúžil v druhej svetovej.
Povedal: „Moje peniaze nikto nerozdeľuje.
Keď ide o dane, neexistujú belošské a černošské doláre.
Pomôžem ti zaplatiť Centrálnu strednú školu v Little Rock.“
Rodičia boli hrdí.
V prvý deň som sa zobudila a stretla sa s ostatnými.
Zbadala som tam dav ľudí,
ale nemala som žiaden strach.
- A vy? - Nie.
- Nemala… - Nikdy sme neboli nenávidené.
- Čoho sme sa mali báť? - Hej.
Začali sme kráčať
a zrazu prišiel strážnik a povedal:
„Otočte sa a choďte domov.“
Večer predtým povedal guvernér,
že zavolal národnú gardu na ochranu obyvateľov Little Rock.
Snažila som sa pochopiť, čo sa dialo.
Je tu garda, sú tu na ochranu obyvateľov.
Postarajú sa o ten dav. To som si ako 14-ročná myslela.
Nakoniec sme sa otočili a odišli.
Druhý deň bol 23. september.
Ráno sme sa dostali dnu bočnými dverami.
A trieda bola vzadu,
takže som nevidela, čo sa dialo vpredu.
Dav narastal.
Bola som na geometrii, keď prišiel policajt
a posúril nás do dvoch policajných áut.
Povedali, nech si na hlavy dáme deky a nepozeráme sa.
Počula som, ako povedal:
„Dupni na to a pre nič sa nezastavuj.“
Dokonca aj dnes si pamätám ten nával.
Keď som prišla domov, zvonil telefón.
Ľudia hovorili mame, že má prísť
a vziať Carlottu zo školy.
Mama má 96 rokov
a prvé z terajších šedín sa na jej hlave objavili 23. septembra 1957.
Bol to najdesivejší deň.
Vtedy sa prezident Eisenhower spýtal, čo sa deje v meste Little Rock.
Vedel, že niečo musí urobiť. Zavolal mi strýko:
„Vieš, kto kvôli tebe a tvojím kamarátom ide do Little Rocku?“
Najlepší z krajiny, 101. letecká divízia, alebo aj Kričiace orly.
Preslávili sa v druhej svetovej vojne.
A poviem vám, uvidieť ich…
Prezident poslal vojakov USA do Little Rocku.
Sprevádzali negerské deti do a zo školy,
a poskytli im ochranu pred hroziacimi davmi.
- Mali sme sa krčiť… - Hej.
- …v komôrkach. - Presne.
To bol celý zmysel toho davu
a všetkej tej nenávisti… Mali sme povedať,
- že sa naspäť už nevrátime. - Nie.
A preto, že sme sa vrátili,
prezident musel konať.
Naozaj ste si museli veriť
a museli ste byť odvážne.
Museli ste byť ochotné sa za seba postaviť.
- Áno. - A zaplatiť za to.
Dostala som sa do problémov otázkou o otroctve.
Nikdy som tú reputáciu nestratila.
Každý deň nás sledovala skupina dievčat,
stúpali nám na päty, pľuli a hovorili, že sme škaredé, smrdíme, sme čie…
Viete, zvyčajné veci.
Išla som do triedy
a niečo mi tresklo do hlavy.
Zdvihla som to a bola to taška
- s číselným zámkom. - Bože.
Zdvihla som ju…
…hodila ju na zem a povedala: „Nechaj ma, ty belošský odpad.“
Počul ma triedny učiteľ.
Tak povedali, že mám ísť. Preto ma vylúčili.
Pľuvanie a strkanie zo schodov pokračovalo,
ale vedela som, že som rovnako dobrá.
To mi naozaj pomohlo to prekonať.
Znášali ste ten chaos až k vyznamenaniu.
Hej.
Chcem, aby mladí ľudia chápali, že bláznov musíte nechať tak.
- Musíte. Hej. - Lebo vás rozptyľujú.
- Chcú s vami zamiesť. - Rozptyľovať.
- Zamiesť. - A zničiť vás.
- Len to musíte zniesť. - Presne.
Tu na chodbách sa toho dialo mnoho.
Vždy sme so sebou nosili knihy.
Nosili sme ich preto, že keď sme ich mali v skrinkách,
vlámali sa do nich.
Len aby vám nespadli.
Lebo ak spadli, a zdvíhali
- ste ich… - Nekrytá hlava.
- …kopli vás do ucha. - Hej.
Mama hovorievala, že môžem ostať doma.
Ja na to: „Nie, musím predsa zistiť, čo mi dnes urobia, nie?“
Stále si dávate pozor, keď kráčate chodbami?
- Cítite sa bezpečne? - Dávam. Naozaj.
- Preto, čo sa stalo tu. - Presne.
A dávam si pozor aj na to, kto mi ide oproti.
Poviem vám,
veľa ľudí, ktorí vyrástli na segregovanom juhu,
- majú ten radar. - Hej.
Belochom rozumieme úplne.
- Ale… Opačne to nie je pravda. - Presne.
- Mám titul z belošstva. - Hej.
Kiežby mali belosi aspoň maturitu z černošstva.
Len to.
Vravím mladým, že deti nútia prezidentov konať.
Máte hlas.
Môžete ľudí pri moci prinútiť robiť veci,
- ktoré možno urobiť nechcú. - Nie.
Obyčajní ľudia dokážu neobyčajné veci.
Veľmi.
Toto je náš kostol
- metodistickej cirkvi. - Hej.
- Strávili sme tam veľa času. - Každú nedeľu.
A pamätám si, ako som sa hanbila. Bol to možno Deň matiek
a dali slovo deťom…
- Slovo deťom, áno. - A…
Spýtali sa nás, čo chceme dať mame na Deň matiek
a ja, že životnú poistku.
Myslela som, že tak budeš žiť navždy.
Každý…
Všetci sa čudovali:
„Chce dať mame životnú poistku?“
Tak veľmi som sa hanbila.
Mňa to dojalo. Veľmi sa mi to páčilo.
Naozaj tu máme veľa pekných spomienok, nie?
Ach, božemôj, toľko spomienok.
Vieš, milovala som tunajšie detstvo,
ale vyrastať v Arkansase nebolo vždy ľahké pre Symone.
Mami, ty si ju asi nepoznala predtým, než sme sa chystali
naspäť do Little Rock,
ale ja áno, lebo sledujem reláciu RuPaul's Drag Race.
Moje meno je Symone
13. SÉRIA
A ten trón bude môj Rozbitá huba z Arkansasu
Než sa stal Symone,
Reggie Gavin sa narodil a vyrástol v Conway v Arkansase,
čo je celkom blízko Little Rock.
Nenašla samú seba, kým nenašla drag.
Novou americkou drag superstar sa stáva…
Tak som sa tešila, keď vyhrala 13. sériu.
Symone!
Vždy bez hanby fandím ľuďom z Arkansasu.
Symone dnes žije v Los Angeles, ale na víkend je naspäť v Little Rock.
A dnes plánuje párty s kamošmi z Arkansasu.
A my sme na zozname hostí.
Tam je.
Vyrástol som v malom mestečku Conway
a najviac guráže som mal, keď som šiel na školský ples ako drag queen.
Keď som vyrastal, byť sám sebou sa nezdalo dobré ani bezpečné,
ale vedel som, že ak tadiaľto prejdem so vztýčenou hlavou, zvládnem čokoľvek.
Vtedy som bol prvýkrát na verejnosti ako drag queen.
Najodvážnejší Arkansasan v drag vesmíre.
Keď som sa sem presťahoval,
vedel som, že chcem robiť drag.
Vtedy som stretol svoju rodinu, Rod Avalon.
Rod Avalon je kolektív queer umelcov, ktorí sa chcú zabávať,
a robiť svet bezpečnejším
či už pomocou umenia, fotografií, drag, videí…
Všetkými možnými spôsobmi.
Pozri, bude mi vidno nohu a jedno pekné rameno.
- Kuracia noha a pekné rameno. - Pekné rameno.
Rod Avalon mi dal povolenie, ktoré som potreboval,
aby som bol, kým som a aby som objavoval drag a Symone.
ROD AVALON DNES HOSTÍ PÁRTY
V ŠTÝLE ŠKOLSKÉHO PLESU PRE RODINU A PRIATEĽOV
- Môj prvý ples. - Čože?
- Pozrime sa! - Chutné.
Opiješ sa a otehotnieš.
PLES AVALON
Všetci vitajte na plese Avalon.
Áno!
Ahoj!
Božemôj.
Skvelý príchod. Žeriem to.
Potrebujem vás tak raz za týždeň.
Vždy sme pripravení na párty.
Skvelá udalosť v západnej časti Little Rock.
Iná ako váš ples?
Ten bol tak dávno.
Rod Avalon… Ako v tej knihe Hmly Avalonu.
Dávno, pradávno.
Pamätám si tvoj ples.
- Kde bol? - Na lodi.
Naozaj?
Nemala som flitre, a kiežby som mala.
Toto je oveľa krajšie
ako moje plesové šaty.
Dobre, musím trochu neelegantne
- akože… prehodiť nohy. - Šup.
Urobila som to isté.
- Máš nohy až po zem. - Áno.
MAMA SYMONE
Ako malý si vyrastal v Conway.
Mama, aké to bolo pre teba?
Bola som veľmi úzkostlivá. Strážila som ho.
- Ako oko v hlave. - Bol si si
toho ako malý vedomý?
Áno. Vedel som, čo si môžem dovoliť a čo nie.
Bola som stíhačka
a bolo by jedno, či bol gej, hetero alebo čo.
Nezáležalo by na tom.
Kedy ťa začali šikanovať?
V prvom ročníku. Nezabudnem.
Bol jeden z prvých dní v škole a tešil som sa.
Nasadol som do autobusu na svoje obvyklé miesto.
A jeden kamarát… Viete, rozprával som, ukazoval.
A on že: „Bože, prečo si taký posratý gej?“
- To ti povedal prvák? - Prvák.
Ani som nevedel, čo to znamená.
- Uvažoval si nad samovraždou, nie? - Áno.
- Keď si mal deväť? - Hej.
Nie je to šialené? Ale…
A viete, že aj teraz si deti berú život.
- Áno. - Dnes.
Jedného dňa si prišla domov, a ja, že som skončil.
Tak som sa naštvala. Povedala som:
„Tak sa nikdy cítiť nemusíš.
Ak za tebou nestojí nikto iný, ja áno.“
Boh vám žehnaj.
Vždy.
A kedy si objavil drag?
Mal som asi 16 rokov
a sledoval som RuPaul's Drag Race.
Pomyslel som si: „Môžu si dať parochne, mejkap,
a robiť si čo chcú?
To áno. Poďme na to.“
A tým sa to začalo.
- Áno. - Takže si to
- videl u RuPaula? - Hej. U RuPaula.
Aké je skvelé,
- že si bol v tej šou? - Áno.
- A vyhral si. - A… Vyhral som.
- Neuveriteľné. - Mám korunu.
Nevidíte ju, ale mám ju.
Takže si mal 16 a povedal si si, že to by si zvládol.
Presne. Robiť drag.
Hovoril som ľuďom, že to robím.
Akože kamošom.
Tak sa ma spýtali, či tak pôjdem na ples.
- A ja že… - A ty: „To môžem?“
„Môžem tak ísť na ples? Viete čo, áno, môžem.“
Nakráčal som tam sám.
Zástupca nechápal:
„Kto je to? Tú nepoznám.“
A pán Lynn, že to je Reggie.
Nevedel si, že príde v drag? Poď dnu, Reggie.
A ak ti niekto niečo povie, povedz mi to.
- Ach. - To som nečakal.
A ja že: „Poďme na to.“
Zaujímavé, nie?
Ak je vaše dieťa iné,
- bojíte sa oň. - Áno.
Ale ak je iné, a nedovolia mu byť
- tým, kým má byť… - Hej.
- Na tisíc percent. Je to horšie. - …ešte horšie.
A zrazu si uvedomíte,
že najväčší dar, v ktorý môžete pre svoje dieťa dúfať,
je, že bude tým, kým má byť.
- A to sa stalo tebe. - Rozhodne.
Svet drag mi pomohol nájsť svoj hlas.
Pomohol mi byť sebavedomý v aj mimo drag.
A neviem, či by som tu bol, keby som nemal Symone.
Keby som nemal seba. To môžem povedať.
Keby som nemal seba. Takže ona… Zachránilo mi to život.
Dobre, divy. Nech sa začne ples.
- Ach, je čas? - Už?
Dnes bude musieť makať.
Pýcha Arkansasu, Symone!
Úžasný výlet.
A v tomto období je tam tak krásne.
Vyvolalo to vo mne nostalgiu. Rada som bola naspäť.
Pre našu rodinu je to jedinečné miesto.
To áno.
Ďakujem, že si ma všade vozila, zlatko.
Ďakujem za dôveru.
Ale, prirodzene, ja by som ťa nenechala ma voziť.
- Hej. - Bolo to super.
A také dojemné vypočuť si
príbehy takých úžasných žien.
Všetky niečo opustili.
Fyzické či mentálne miesto.
Bol to skok z toho príjemného a známeho
do neznáma, a vlastne aj do nebezpečia.
Tí ľudia všetci skočili do neznáma.
- A nielen pre seba. - Presne.
Aj pre svoje deti
a pre svoje komunity. Spôsobom, ktorý mi príde veľmi odvážny
a nepopierateľne inšpiratívny.
Preklad titulkov: Martina Mydliar