Veselim se vrnitve v Arkansas.
Imam nekaj knjig. 101 arkansaška jed, ki jo morate pokusiti, preden umrete.
-Prva omenjena restavracija je… -Povej.
AQ Chicken House. Ojej.
V AQ Chicken House sem pojedla veliko piščancev.
Z limono, poprom, pekočega, v testu in v olju pečenega piščanca.
-Neverjetno. -Pa poiščiva kaj zate.
Kot otrok sem uživala tam.
Na odraščanje v Little Rocku imam veliko lepih spominov.
Ko sva s tvojim očetom začela hoditi,
je takoj povedal, da se bo vrnil v Arkansas.
Najprej sem hotela videti, kako je tam.
Takrat sem se odločila, da bom zaupala in sledila srcu.
Arkansas je bil prelomnica v mojem življenju.
Tam si se rodila ti. To je najpomembnejše, kar se mi je zgodilo tam.
Premišljevala sem,
kako te oblikuje kraj, v katerem živiš, oziroma kakšne izzive ti postavlja.
Vrnitev v Arkansas nama bo pomagala premisliti
o nekaterih vprašanjih o tem, kaj v resnici pomeni pogum.
Kako sprejemaš težke odločitve? Kako včasih kaj preprosto narediš,
čeprav ne veš, kaj te čaka?
-Veselim se vrnitve. -Jaz tudi.
Težko bom še kaj spravila noter.
Presenečena boš, zelo se raztegne. Veliko prostora je.
-Sedem na tvoj kovček? -Ni treba. Zelo je zanesljiv.
-Vem, da si zelo navezana nanj. -Ja.
-Prav. -Ljubi bog. Prav.
Opravljeno! Greva v Arkansas.
Pa pojdiva.
Tega nisem pričakovala. Potem sem rekla: "Pa pojdimo."
Belce poznam do obisti.
Želim si, da bi tudi belci poznali črnce.
POGUMNE ŽENSKE SE NE BOJIJO TVEGATI
Naslednja postaja je Little Rock.
-Pa dajva. -To ni prestavna ročica, ne?
Ne, mikrofon je.
"Tehnična okvara, obrnite se na prodajalca."
To bo še zabavno.
Veselim se vrnitve v Fayetteville.
Tam sem živela, ko sem prišla v Arkansas.
Zelo rada sem predavala na pravni fakulteti.
Šli bova mimo hiše, kjer sem se poročila.
V hiši je zdaj muzej. Priznam, da se zato počutim staro.
Res ne bi mogli najti primernejše vodičke od Ann Henry,
ki je bila ena mojih prvih prijateljic po prihodu v Fayetteville.
HIŠA CLINTONOVIH MUZEJ
Ann!
UČITELJICA IN AKTIVISTKA
Dobrodošla doma! In Chelsea.
Živjo, Ann.
-Tu se je vse začelo, ljubica. -Tu še nisem bila.
-Všeč ti bo. -Nisem še bila tu.
-Je to tvoja poročna obleka? -Ni še bila tu.
Nisem vedela, da je tu.
Kupila sem jo v Dillardu za 53 dolarjev.
Mama ti je rekla, da moraš imeti poročno obleko.
-Dan pred poroko sva šli ponjo v Dillard. -Drugačna je od tvoje, Chelsea.
Ja.
-Tu sva se poročila. -Ja.
Tu je bila jedilnica.
-Clinton za kongresnika. -To je bilo leta '74.
Zvezde se spomnim.
-Kakšna kravata je to? -Takrat so nosili take kravate.
-Je očetova? -Lahko bi bila. Ni hecno?
Zdaj pa kuhinja.
-Je enaka, mama? -Ja.
Močna oranžna.
-Všeč mi je. Vesela je. -Čudovita je.
Zakaj so tu letaki za Swanson?
-Ker je pomemben. -Tovarna je v Fayettevillu.
Kot otrok sem jedla Swansonove piščančje pite.
Ampak kaj to pomeni mojim staršem?
-Nista veliko kuhala. -Zato sem vprašala.
Pogosto smo jedli te pite.
Kaj je to? Fotografije?
Ni ta lepa?
-Nisem je še videla. -Ta očala.
-Čisto 70. leta, mami. -O bog.
-Leta 1974… -Ja.
…smo slišali zanjo. Tvoj oče nam je govoril o ženski, ki jo ljubi
in zmore vse. In da bi se rad poročil z njo.
Pa ni vedel, ali ga bo vzela.
Vsi smo jo hoteli spoznati.
Na pravni fakulteti je bil sprejem, kamor sem bila kot pravnica povabljena.
Bila je tam, ostrižena na paža, v kostimu.
-Rokovali sva se in ostali prijateljici. -Res je.
-Še po 50 letih. -Krasno je bilo.
Ann je poskrbela za poročno kosilo.
-Žal pa nisem našla fotografa. -Ojej.
Danes je tako: če ni fotografa, se ni zgodilo.
-Nismo veliko premišljevali o tem. -Ne.
Če ji ni bilo preveč mar za poročno obleko, ji tudi za fotografa ni bilo.
-Moda ni bila nikoli na prvem mestu. -Ne! Ni bila moja odlika.
S selitvijo v Fayetteville sem veliko tvegala. Rekli so mi, da sem nora.
Prišla si iz velemesta, iz Čikaga.
-Bilo je kot v Green Acres. -Majhno, ampak prisrčno mesto.
Ljudje so bili zanimivi, zelo lepo nama je bilo tu.
Vsem povem, da sem rada živela v Fayettevillu.
-Ja. Tu sem se poročila. -Tako je.
Nadaljevanje poznate.
Ta kraj me je oblikoval. Tu sem našla čudovit dom.
Pa nisem edina. Odhajava na srečanje
z organizacijo Canopy, ki pomaga nastaniti begunce v Arkansasu.
Canopy si z drugimi organizacijami prizadeva
poiskati nov dom več kot 75.000 Afganistancem, ki so se izselili,
ko so se talibani poleti 2021 vrnili na oblast.
VSI SO DOBRODOŠLI
-Živjo. Kako ste? -Dobrodošli, Joanna sem.
-Chelsea. Me veseli. -Oprostite, hladne roke imam.
-Deležni bosta toplega sprejema Canopyja. -Komaj čakam.
IZVRŠNA DIREKTORICA
-Naslednja družina pride v sredo. -Res?
Urejamo hišo, da bi jih pričakal topel dom.
V zadnjem mesecu smo nastanili 56 ljudi v 13 gospodinjstvih.
-Krasno. -To je neverjetno.
-Koliko ljudi bo stanovalo tu? -Petčlanska družina.
Za begunci, ki pridejo sem, so hudi časi.
Omogočili smo jim varen in miren dom.
-Nam pomagata sestaviti posteljo? -Z veseljem.
Zato sem rada v Canopyju. Ljudje nam podarjajo stvari.
-Tu je vrečka vijakov. In… -Vrečka vijakov?
-Večinoma stojimo poleg in mozgamo. -Prav.
Primi, Chels.
-Ali gre to… -Sem. Ja.
Vse to je podarjeno? Imamo dovolj vijakov?
-Tu je nekaj krajših vijakov. -Ah. To bo še zanimivo.
-Mama, tu potrebujemo krajši vijak. -Prav.
-Ta gre sem. -Ja.
Veliko zibelk sem sestavila.
-Ja. -Tako.
Nočem, da se postelja sesede.
Radi skočijo na posteljo, ko jo zagledajo.
-Zato mora biti trdna. -O ne, grozno.
Prav, pa poglejmo.
-Treba je sodelovati. -Res je.
Še enega tu.
-Takole. -Krasno.
-Trdna se mi zdi. -Ja, v redu je.
-Uspelo nam je. -Noter gre! Krasno.
Odlično.
-Nadaljujmo. -Ja, veliko dela je.
Toaletni papir.
To je padlo. Jo dvignemo?
Zavesa za prho je padla. Ne vem.
-Te stvari so res… -O ne.
Ne, mami. Potrebujemo… Ni nosilcev.
-Nosilčke rabimo. -Ja.
Takoj bo padlo. Je pa vsaj lepo.
Stoji.
A VEŠ, KOLIKO TE IMAM RAD
-Krasna knjiga. -Pripravljeni smo.
-Še zaveso moramo popraviti. -Tako je.
Blizu smo.
To je super. Všeč mi je.
VESELI SMO VAS.
Veliko poguma je potrebno, da zapustiš dom.
Vse, kar ti je blizu.
Obiskali bova družino iz Kabula,
ki je v Arkansas prišla pred nekaj tedni.
Več mesecev si se zavzemala za evakuacijo Afganistancev.
Zlasti žensk z družino.
Lepo, da bom spoznala družino, ki ji Canopy pomaga pri nastanitvi.
Hvaležna sem,
da vama smem zaželeti dobrodošlico v Arkansasu in ZDA.
Najlepša hvala.
-Kako dolgo sta že tu? -Tri tedne.
Tri tedne.
Ko smo prišli v Arkansas, so bile povsod ob vratih buče.
Mama je spraševala:
"Le zakaj imajo buče tam, Basira?"
Potem smo videle otroke, oblečene v kostume.
Takrat smo spoznale, da gre za tradicijo.
-Mogoče prihodnje leto. -Ja, vaš sin bo gotovo hotel kostum.
Ja.
Pokazali sta izjemen pogum,
kot so ga morali številni Afganistanci.
Talibani so danes vdrli v osrčje afganistanske prestolnice.
Po hitri akciji so po skoraj 20 letih znova prevzeli oblast,
potem ko so jim jo vzeli.
Razmere v Afganistanu
v teh 20 letih niso bile idealne.
Toda ljudje so bili zadovoljni,
ker so imeli osnovne pravice.
Ženske so lahko hodile v šolo, šle študirat.
Lahko so sodelovale v družbi.
Ste bili v tem času v šoli?
Na Univerzi v Kabulu sem diplomirala iz prava in politologije.
-Pa vi? Ste hodili v šolo? -Bila sem na univerzi.
Med študijem v Kabulu
sem vedno govorila, da bi rada postala zdravnica.
Niste izgubili le sedanjosti, temveč tudi prihodnost.
Režim se je zamenjal, prišli so talibani.
To je bila katastrofa za Afganistan.
Zgodilo se je zelo hitro.
V nekaj urah ste morali sprejeti prelomno odločitev.
K vhodom na letališče je pridrla velika množica.
Nekatere so v gneči pomendrali.
Nekaj članov naše družine ni hotelo na letališče.
Toda ob dveh zjutraj
smo zapustili dom.
Vzeli smo lahko le nahrbtnik.
KABUL 24. AVGUST 2021
Afganistansko letališče ima več izhodov.
Prišli smo do izhoda Abbey.
Dva dni pozneje se je tam razstrelil samomorilec z bombo.
Bilo je nevarno in tvegano.
Toda uspelo nam je priti na letališče.
-Ste lahko odšli skupaj? -Ja.
Nismo hoteli priti kot begunci.
Toda bili smo prisiljeni v to.
Kako je vaš sin? Kako se je prilagodil na nov kraj?
Na nove obraze, nov dom?
Prve dni je bilo težko.
Celo za otroka je težko,
če čuti, da je brez doma.
Ko je razumel, da ima dom,
je bil srečen.
Ve, da imamo dom.
V mirnem mestu, kjer se lahko varno igra.
Nove prijatelje je dobil.
To sem hotela vprašati. Je dobil prijatelje?
Ja, nove prijatelje ima.
Pri sosedih in družinah, ki sponzorirajo begunce.
Zdaj mu je Arkansas všeč.
-Želiva vam srečo. -Pa prijeten prvi zahvalni dan.
-Hvala. -Vesel zahvalni dan.
-Hvala, mami. -Jaz bom.
Ne, ne. Vedve sta nama postregli.
-Gospa državna sekretarka? -Ja?
Na prvem obisku v afganistanskem domu ne pomivate posode.
-Pomivate jo na drugem obisku. -Pomivamo posodo…
Na prvem pa ne.
Pomembno je obiskati kraje svoje preteklosti.
Little Rock je kot nalašč za to.
Rally's. Spomnim se njihovega nakodranega krompirčka.
Odličen je. Ga še vedno pečejo?
Spomnim se, da sem hodila na igrišče ob stadionu War Memorial.
-In živalskega vrta. -Rada sem ga imela.
-Šimpanza so imenovali po tebi. -Ne, niso.
Ni bil šimpanz, ampak orangutan.
-Orangutan? -Rojen leta 1975.
Mislila sem, da si me imenovala po orangutanu.
-Tega ne bi naredila. -Simpatična je bila.
Tu smo bili na dan volitev leta 1996.
S prijateljicami sem bila v trgovskem centru
in sem si hotela preluknjati ušesa. 16 let sem imela. Poklicala sem te
in rekla si, da nočeš, da to naredim v evforiji.
Nisem mogla verjeti, da mi ne dovoliš. 16 je štiri leta več kot 12.
-Rekla si, da to lahko naredim pri 12. -Tega o 12 letih se ne spomnim.
-Rekla sem 20 ali 30. 12 pa nikoli. -Ne, nisi.
-Ne, oprosti, tega nisem rekla. -Pa si.
Charlotte sem rekla, da si bova skupaj preluknjali ušesa.
O bog. Govorili bova, ko te bo pri 16 poklicala z trgovine.
Dovolila sem ji, da si jih preluknja pri 12.
-Prav. Uboga moja vnukinja. -Ne bo nama hudega.
Gimnazija Central High, kamor bi hodila,
-če bi ostali v Little Rocku. -Ja.
Čudovita stavba.
-Zaradi zgodovine je še veličastnejša. -Še pomembnejša.
Ta šola me spomni na primer Brown proti izobraževalnemu odboru.
Brown je zahteval, da v javnih šolah v ZDA odpravijo segregacijo.
Šole, v katere so hodili črnci…
SODIŠČE PREPOVEDALO SEGREGACIJO V JAVNIH ŠOLAH
…niso bile primerljive, kaj šele enake šolam belskih otrok.
LETA 1957 SO NA CENTRAL HIGH SCHOOL HODILI LE BELCI
Leta 1957 je šolski odbor Little Rocka rekel,
da bodo dijake vseh ras združili.
Deveterica pogumnih fantov in deklet je zaorala ledino.
Bili so prvi črnski dijaki na tej čudoviti gimnaziji.
Tako bi morale narediti vse šole.
Toda večina države se ni zganila.
To, da se je devet dijakov
pomešalo s skoraj 2000 belimi dijaki…
To res ni bila kaj prida integracija.
Kakšen pritisk je moralo čutiti teh devet dijakov!
Si se kot otrok v Čikagu zavedala, kaj se dogaja
-v Little Rocku? -Seveda.
Živela sem v belskem predmestju Čikaga in hodila v krasne javne šole.
Oče je vsak večer gledal poročila.
Nenadoma sem zagledala – in to se mi je vtisnilo v spomin –
pogumne črne dijake, deveterico iz Little Rocka.
Hodili so skozi množico, ki je kričala in pljuvala nanje.
-Bila sovražna. -Pljuvali so nanje.
Bili so šest, sedem let starejši od mene.
Zato sem se še bolj zavedala, kaj se dogaja zunaj moje skupnosti.
Napredek ni vedno premočrten.
Videla sem, kaj se je zgodilo tu leta 1957.
Zaradi tega nisem zasovražila svoje države.
Sem pa občudovala mlade, ki so hoteli doseči,
da država uresniči svoje najvišje ideale.
Počaščena sem, da bova s Carlotto in Minnijean,
dvema od deveterice iz Little Rocka, govorili o njunih izkušnjah.
-Ojej! Carla. -Pozdravljeni.
-Vesela sem, da vas vidim. -Enako, prijateljica.
-Lepo te je videti. -O bog, krasna si.
To je čudovito.
Veliko govorimo o tem, kaj je pogum.
Vedeli sta, da si zaslužita najboljšo izobrazbo,
in bili sta dovolj pogumni, da se borita za svoj prostor na tej gimnaziji.
Premišljevala sem o odraščanju na jugu ZDA pod zakoni Jima Crowa.
Imela sem se za lepo in pametno.
-Kar je bilo res. -In nadarjeno.
Sem Minnijean Brown. Zahvaljujem se številnim,
ki so nas podpirali pri našem boju.
Naše družine niso hotele, da grdo delajo z nami.
Šli smo peš namesto z avtobusom.
-Niste hoteli v zadnji del avtobusa. -Veliko smo pešačili.
Upor je postal nekaj naravnega.
Pazili smo na varnost.
Mama je rekla: "Stvari se bodo spremenile.
Bodi pripravljena, da boš šla skozi vrata,
naj bodo odprta na stežaj ali le odškrnjena.
Za to potrebuješ najboljšo izobrazbo."
Že od zibelke sem poslušala o izobrazbi.
Pri zgodovini na Centralu smo govorili o suženjstvu.
V učbeniku je pisalo: "Suženjstvo je bilo dobro za črnce."
In jaz, trapa, sem pohlevno dvignila roko in rekla:
"Mene so drugače učili o suženjstvu."
S tem sem si zapečatila usodo. Odtlej sem veljala za zdraharico.
-Nisem vedela… -Da ne smete govoriti resnice.
Ja, tako je.
Po odločitvi šolskega odbora v Little Rocku…
Kako sta se znašli med tistimi devetimi?
Zaradi Marie Curie sem hotela postati zdravnica.
Dober razlog.
Ja. Vedela sem, da v laboratoriju te šole žabo secirata dva dijaka.
Medtem ko na gimnaziji Dunbar ubogo žabo secira od 10 do 12 otrok.
Šlo je za dostop do boljše izobrazbe.
Prvega avgusta sem prejela dijaško izkaznico.
Nikoli ne bom pozabila, izraza na očetovem obrazu.
Močno je odprl oči in rekel: "Torej boš šla na Central?"
"Ja," sem odgovorila. Bojeval se je v 2. svetovni vojni.
Rekel je: "Mojih dolarjev nihče ne ločuje.
Ko gre za davke, ni belih ali črnih dolarjev.
Tudi jaz plačujem šolanje na gimnaziji Little Rock."
Starši so bili ponosni.
Prvi dan. Dobila sem se z drugimi.
Saj sem videla množico…
Ampak se nisem bala.
-Ti? -Ne.
-Nisem se bala. -Nikoli nas niso sovražili.
-Česa naj se bojimo? -Ja.
Začeli smo hoditi,
ko je pristopil poveljujoči častnik in rekel:
"Pošljite te otroke domov."
Večer prej je guverner
poklical arkansaško narodno gardo, da bi zavarovala meščane Little Rocka.
Ni mi bilo jasno, kaj se dogaja.
Saj je tu garda, ki bo varovala ljudi.
Takšno je bilo razmišljanje 14-letnice.
Obrnili smo se in odšli.
Drugi prvi dan je bil 23. septembra.
Tistega jutra smo vstopili skozi stranska vrata.
Razred je bil zadaj.
Nisem videla, kaj se dogaja spredaj.
Drhal je naraščala.
Bila sem pri zemljepisu, ko je vstopil policist
in nas hitro odpeljal v policijska avtomobila.
Rekel je, naj si damo odejo čez glavo in naj ne gledamo gor.
Rekel je še: "Stopi na plin in za nič na svetu ne ustavljaj."
Še danes čutim tisto vznemirjenje.
Ko sem prišla domov, je telefon zvonil ves čas.
Mamo so pozivali, naj me vzame iz šole.
Mama ima 96 let.
Sive lase je dobila 23. septembra 1957.
Najhujši dan v mojem življenju.
Takrat je predsednik Eisenhower rekel: "Kaj se dogaja v Little Rocku?"
Vedel je, da mora ukrepati. Poklical me je stric in rekel:
"Veš, kdo pride v Little Rock zaradi tebe in tvojih prijateljev?"
Najboljši vojaki, 101. letalska enota, Kričavi orli,
ki so se proslavili v 2. svetovni vojni.
In veste, kaj? Ko sem jih zagledala…
Predsednik je v Little Rock poslal vojake.
Črne otroke so spremili v šolo in iz nje
in jih varovali pred grozečo množico.
-Morali bi se skrivati v omaricah. -Ja.
To je hotela doseči sovražna drhal. Hoteli so nam sporočiti:
-"Ne greste nazaj." -Ne.
A ker smo se vrnili, je moral ukrepati.
Morali sta trdno verjeti vase in biti zares pogumni.
Biti pripravljeni postaviti se zase.
-Ja. -In to drago plačati.
V težave sem zabredla s tistim vprašanje o suženjstvu.
Te črne pike se nisem več znebila.
Vsak dan nam je sledila skupina deklet,
nam stopala na pete, pljuvala in govorila: "Grdi ste, smrdite, črni ste."
Ko sem šla v svoj razred,
me je nekdo mahnil po glavi z nečim.
Bila je torbica z debelo ključavnico.
Pobrala sem jo, vrgla na tla in rekla: "Pusti me pri miru, uboga belska para."
Razredničarka je slišala mene.
Zato so me izključili iz šole.
Pljuvanje in porivanje po stopnicah se je nadaljevalo.
Vendar sem vedela, da nisem slabša od drugih.
To mi je pomagalo prebroditi vse tisto.
-Šli ste skozi trnje in prišli do zvezd. -Ja.
Želim si, da bi mladi razumeli, da se ni treba meniti za norce.
-Res je. -Ker samo izzivajo.
-Hočejo te uničiti. -Izzivajo.
-Zafrkniti te hočejo. Ne meni se zanje. -Ja.
Na hodnikih se je dogajalo marsikaj. Knjige smo imeli ves čas s sabo.
Če smo jih dali v svoje omarice, so vdrli vanje.
Bolje, da ti učbenik ni padel.
Če si ga hotel pobrati, so te brcnili v zadnjico.
Mama je rekla: "Lahko ostaneš doma."
Odvrnila sem: "Ne, hočem videti, kaj mi bodo naredili danes."
Vam je še vedno nelagodno hoditi po hodnikih?
Oja, nelagodno mi je. Zelo.
-Zaradi dogodkov tukaj. -Ja.
Nelagodno mi je tudi zaradi ljudi, ki hodijo nasproti.
Veliko ljudi, ki je odraščalo na segregiranem jugu ZDA,
čuti enako.
-Razumeva belce. Oni pa nas ne. -Tako je.
-Belce poznam do obisti. -Ja.
Naj še belci poznajo črnce. To je vse.
GIMNAZIJA LRCH TIGRI
Mladim govorim, da otroci spodbujajo predsednike, da ukrepajo.
Vaš glas šteje.
Ljudi na oblasti lahko prisilite, da naredijo stvari,
-pa če jih hočejo ali ne. -Ja.
-Navadni ljudje dosežejo izjemne stvari. -Tako je.
Tu je naša cerkev. Prva združena metodistična cerkev.
-Veliko časa smo preživeli tu. -Vsako nedeljo.
Spomnim se, kako mi je bilo nerodno, ko je bil mogoče materinski dan
-in je bil čas za otroke. -Čas za otroke, ja.
Vprašali so nas, kaj bi podarili mami.
Rekla sem, da življenjsko zavarovanje. Da bi živela večno.
Vsi v cerkvi so si mislili:
"Mami bi rada podarila življenjsko zavarovanje?" Zelo nerodno mi je bilo.
Ganjena sem bila. Zelo mi je bilo všeč.
To prikliče številne lepe spomine.
O bog, številne lepe spomine.
Tu sem uživala kot otrok.
Za Symone pa otroštvo v Arkansasu ni bilo vedno lahko.
Mogoče tega pred pripravami na vrnitev v Little Rock nisi vedela,
jaz pa sem, ker sem gledala RuPaulovo tekmovanje v dragu.
Ime mi je Symone in prišla sem po krono.
Rojena v Arkansasu in čudovito naličena.
Symone je sicer Reggie Gavin iz Conwaya v Arkansasu,
ki je blizu Little Rocka. Ni se našla, dokler ni našla draga.
Naslednji zvezdnik draga ZDA je…
Bila sem vesela, da je zmagala v 13. sezoni Tekmovanja v dragu.
Symone!
Vedno brez sramu navijam za ljudi iz Arkansasa.
Symone živi v Los Angelesu.
Konec tedna pa pride v Little Rock.
Nocoj je pripravila zabavo za prijatelje iz Arkansasa.
Dala naju je na seznam gostov.
Tu je.
Odraščala sem v Conwayu.
Najpogumnejše, kar sem naredila, je, da sem šla na maturantski ples v dragu.
Kot otrok se nisem počutila dobro v svoji koži.
Ampak če bom šla lahko tja pokončno, bom zmogla vse.
Takrat sem bila prvič v dragu v javnosti.
Najpogumnejši prebivalec Arkansasa v kraljestvu draga.
Ko sem šla na kolidž v Little Rock, sem vedela, da hočem delati drag.
Tam sem spoznala svojo družino, Hišo Avalon.
Hiša Avalon je skupnost kvirovskih umetnikov, ki se hočejo zabavati
in soustvarjati varnejši svet
skozi umetnost, fotografijo, drag, videe, ves spekter.
Kazala bom nogo in lepo ramo.
-Lepo bedrce in ramico. -Ja.
Hiša Avalon mi je omogočila,
da sem taka, kot hočem, in da raziščem, kaj je drag in kdo je Symone.
HIŠA AVALON NOCOJ PRIREJA
ZABAVO NA TEMO MATURANTSKEGA PLESA ZA PRIJATELJE IN SORODNIKE
-To bo moj prvi maturantski ples. -Kaj?
-Poglej! -Srčkano.
Napila se boš in zanosila.
AVALON MATURANTSKI PLES
Dobrodošli na Avalonovem maturantskem plesu.
Ja!
Živjo.
O bog.
Čudovit sprejem.
To bi potrebovala enkrat na teden.
Vedno smo za žur.
Čudovit dogodek v zahodnem Little Rocku.
-Je bil vaš maturanec drugačen? -Tega je že zelo dolgo.
Hiša Avalon je kakor Megla Avalona. Daleč nazaj.
Spomnim se tvojega maturantskega plesa.
-Kam si šla? -Na ladjo.
Res?
Nisem imela bleščic. Škoda.
To je bolj pravljično od moje obleke za maturo.
-Prav nič elegantno ne bom dala nog čez. -Čez?
Enako sem morala narediti.
-Dolge noge imaš. -Ja.
SYMONINA MAMA
Bili ste otrok iz Conwaya.
Kako je bilo to za vas, mama?
Bila sem zelo zaščitniška. Ves čas sem ga gledala…
-Kot sokol. -Ste se tega zavedali kot otrok?
Oja. Vedela sem, kaj smem in česa ne.
Bila sem preveč zaščitniška mama.
Vseeno mi je bilo, ali je gej, hetero ali vijoličen.
Vseeno.
-Kdaj so se začeli spravljati na vas? -V prvem razredu.
Bilo je čisto na začetku. Bil sem navdušen.
Na avtobusu sem sedel tja kot po navadi.
Govoril sem in mahal z rokami, ko je "prijatelj" rekel:
"O bog, zakaj si tako gej?"
-Prvošolček vam je to rekel? -Ja. Sploh nisem vedel, kaj to pomeni.
-Pomislili ste na samomor, ne? -Ja.
-Pri devetih letih? -Ja. Ni to noro?
Veliko otrok si vzame življenje.
Zdaj.
Nekega dne si prišla domov. Rekel sem: "Sit sem vsega."
Bila sem jezna nanj. "Nikoli se ti ni treba počutiti tako.
Drugi te morda ne podpirajo, jaz pa te bom vedno."
Bog vas blagoslovi.
-Vedno. -Kdaj ste odkrili drag?
Imel sem kakih 16 let. Gledal sem RuPaulovo tekmovanje v dragu.
Rekel sem: "Lahko se sfriziraš, naličiš, oblečeš kostum in si, kdor hočeš? Tu sem!"
Tako se je začelo.
-To ste videli na RuPaulu? -Ja. Na RuPaulu.
-Ni noro, da ste potem nastopili v oddaji? -Ja.
-In zmagali. -Ja.
-Noro. -Tu je krona. Ne vidite je, je pa tu.
Pri 16 ste gledali oddajo in rekli: "To zmorem."
Ja. Ljudem sem povedal, da bom tekmoval v dragu.
Svojim prijateljem. Oni pa: "Greš na maturanca v dragu?"
-Jaz pa… -"Pa grem lahko?"
"Grem lahko na ples v dragu? Ja."
Prišel sem sam.
Pomočnica ravnatelja je rekla: "Kdo je to? Te dijakinje ne poznam."
G. Lynn je rekel: "To je Reggie.
Nisi vedela, da pride v dragu? "Vstopi, Reggie.
Če ti bo kdo kaj rekel. mi povej."
Tega nisem pričakoval. In sem vstopil.
Ni to zanimivo? Starši se bojimo za otroka,
-če je drugačen. -Ja.
Če je tvoj otrok drugačen, pa mu družba ne dovoli,
-da je tak, kot mu je namenjeno… -Ja.
-Tako je. Potem je še huje. -Je še huje.
Nenadoma spoznaš:
"Največje darilo, ki ga lahko moj otrok prejme,
je, da je tak, kot mu je namenjeno."
-To se je zgodilo vam. -Tako je.
Ja. Drag mi je pomagal, da sem se izrazil.
Pomagal mi je, da sem samozavesten zunaj draga.
Brez Symone mi to najbrž ne bi uspelo.
Če ne bi imela sebe. Zdaj to lahko rečem. To mi je rešilo življenje.
Naj se maturantski ples začne, dive.
-Je že čas? -Že?
Naj se nocoj malo nagara.
Ponos Arkansasa, Symone!
Čudovito potovanje.
Zlasti v tistem letnem času. Zelo lepo je.
Močno nostalgijo sem čutila. Všeč mi je bilo, da sva se vrnili.
-Poseben kraj za našo družino. -Res je.
-Hvala, da si me vozila naokoli. -Hvala, da si mi zaupala.
Priznam, da ne bi nikoli dovolila, da me ti pelješ naokoli.
Super je bilo.
Zgodbe teh čudovitih žensk so me globoko ganile.
Vse, s katerimi sva govorili, so pustile pečat.
V snovnem ali duševnem svetu.
To je bil skok iz znanega in udobnega
v neznano in nevarno.
Ljudje, ki so trdno zaupali in se vrgli v neznano.
-In ne le zase. -Ja.
Ampak tudi za otroke in skupnosti. To je bilo zelo pogumno
in navdihujoče.
Prevedla Lorena Dobrila