Laver du røræg til mig?
Ja. Jeg laver røræg.
-Vil du have ost i? -Ja, gerne lidt ost.
Jeg elsker at lave mad sammen med mine børn, for det er sådan en god måde
at lære dem tålmodighed, lidt kemi og en masse matematik.
Tænker du på madlavning som en… en slags metafor?
For i en vis udstrækning er det som at opfostre børn, ikke?
Altså, man gør sit bedste. Det bliver ikke perfekt.
Ja. Altså…
Det kan jo ske, man bruger salt i stedet for sukker…
-Ja. -…og må begynde forfra.
At være forældre er også at hjælpe sine børn til at forstå,
at de trods en stor indsats måske ikke er bedst til alt.
-Præcis. -Selvom de kan lide det.
De kan stadig nyde det.
At blive forælder er det bedste, jeg har gjort,
og samtidig det sværeste.
-Godt, du stadig har det sådan. -Bestemt.
Forholdet mellem mor og datter er
det allermest enestående, tætte, vidunderlige forhold,
men det er også vanskeligt, ikke?
Man vil så gerne beskytte og tage sig af sit barn
-og samtidig skabe et uafhængigt menneske. -Tja…
Det er svært.
Vores forhold har ikke været vanskeligt.
Tja, du var jo teenager, så meget husker jeg.
Okay. Skyd nu.
Kvinder ved udmærket, hvordan man bruger sine æggestokke.
Jeg er…
Dette er vores familie. Vi er en familie.
MINDER
Ih, du milde.
Der er noget særligt ved at blade i et album, som jeg elsker.
-Så dejligt. -Jeg elsker det.
Det er din mormor, min mor Dorothy, der sidder med dig.
Min stakkels far kom ikke med,
men han er der et sted, med sin stok.
Og så,
når jeg ser på disse skønne billeder fra da du blev født,
så tænker man på, hvilket fantastisk overvældende ansvar det er,
når man står med det lille barn.
Når man pludselig
er ansvarlig for dette... For dette lille nye menneske.
Og det var et temmelig skræmmende ansvar, og…
Jeg husker, du altid sagde til mig, da jeg var lille,
-at vi måtte prøve at finde ud af det… -Ja.
…og at det måske ville tage tid,
for du havde ikke været mor før,
-og jeg ikke havde været barn før. -Ja.
Det var godt at høre, da jeg var lille, og det hjalp mig, da jeg selv blev mor.
-Det var en balancegang… -Ja.
…som det nu er at være forældre. At være mor til en datter.
Se! Her stemmer vi sammen.
Da din far var præsidentkandidat.
-Det var i 1992. -'92. Jep.
Jeg vidste jo hvordan det var,
så jeg gjorde, hvad jeg kunne for at beskytte dig mod nysgerrige blikke,
men jeg ville heller ikke isolere dig.
Jeg prøvede at finde den rette balance…
Og den balance og de dynamikker ændrede sig uundgåeligt med tiden.
Ja.
At blive mor er noget af det modigste, man kan gøre.
Jeg tror, at de mødre og døtre, vi talte med,
kan lære os meget.
Det gælder i hvert fald for Goldie Hawn og hendes datter Kate Hudson.
Goldie ved alt om de udfordringer, der opstår,
når man skal begå sig offentligt.
Tidligt i sin karriere kæmpede hun med depression og angst.
Jeg kunne ikke forlade mit hjem uden at få kvalme.
Pludselig var jeg nogen, men jeg anede ikke selv, hvem jeg var.
Så jeg gik til lægen.
Hun begyndte at meditere. Det hjalp.
Og hun grundlagde en velgørende organisation,
hvor børn lærer, hvordan de skal håndtere stress.
Det er skønt, at Kate deler ikke alene sin mors skuespiltalent,
men også hendes vilje til at tage sig af sit fysiske og mentale helbred.
Vi skal tale med dem om deres mor-datter-forhold,
og hvordan man indgyder tillid og ukuelighed og optimisme.
Goldie og Kate finder sammen i deres kærlighed til dans.
Det er noget, vi har til fælles.
Det er en sjov måde at udtrykke balance mellem krop og sind,
og de inviterer os ud på dansegulvet.
Mødre og døtre.
-Skønt at se jer. -Hej.
-Åh gud. -Hvad har I fået lokket os ud i?
Jeg aner, den står på dansetime.
Jeg sagde lige til mor, det er godt, I ville med til tango…
-Mildest talt. Hun blev henrykt. -Altså… Ja.
Jeg siger aldrig nej til en dansetime, men jeg har ikke danset tango længe.
Hvor er det skønt.
I skal vide, nu hvor vi taler om forhold,
at jeg har gjort det her, siden jeg var barn.
Hun efterlader ting alle vegne.
Og jeg tænker: "Nå, der ligger mors jakke."
Når vi er ude, ender det altid med, at jeg står med alle hendes ting.
Briller, nøgler. "Hvor er mine bilnøgler?"
Her, mor. Jeg har nøglerne.
Bare hun løj, men det gør hun ikke.
Okay. Vi er klar.
Hvad gør vi?
Argentinsk tango. Det handler om partnerskab. Begge giver alt, hvad de har.
TANGOLÆRER
Passionen hører med til tango.
Den skaber forbindelsen og tilliden. I skal give jer hen.
TANGOLÆRER
Man har altid brug for struktur.
Hvis jeg leder, skal min venstre hånd være yderst. Okay?
En, to.
Og vi danser i en kasse.
Der er regler for, hvordan man fører. Hvor der er vilje, er der vej.
Når I ved, hvad I vil, så gør det.
-Okay. Vil du føre, mor? -Nej, du fører.
Hvad sker der? Okay.
Denne gang går vi sidelæns.
-Til høj… -Denne vej.
Du gør bare, hvad jeg siger.
Der blev jeg overmandet.
-Førte I hinanden? -Interessant.
Jeg førte, men det blev kedeligt for mor. Så hun snurrede mig rundt.
Det skete også for mig. Jeg førte, men så tænkte mor: "Okay."
"Du fører, men kun i 20 sekunder."
-Ja, ikke? -Præcis.
Nu, hvor I har fået styr på tingene,
er tiden inde til at danse med Carlos.
I sidder i sofaen.
-Og venter på at blive budt op. -Han kommer og byder jer op.
-Åh, okay. -Sådan.
Jeg tror, hun bliver den første.
Han valgte mig.
Mor.
Fantastisk.
-Hun er den fødte danser. -Afgjort.
-Bravo. Det var godt. -Jubi! Det var fedt.
Jeg er stolt af dig.
-Vil I med ud? -Ja.
Sikken smuk dag.
I dansetimen talte vi om, hvor vigtigt det er at bevæge sig
og ligesom fortabe sig.
Man bliver ét med sig selv,
hvilket hjælper os med at forstå, hvad mindfulness er.
Noget, vi skal være opmærksomme på som mødre,
er at følelsesmæssig smitte findes. Børn mærker, hvad man føler.
Man må stille ind på sine børn.
Det, at min mor stiller ind på mig, gør det muligt for mig at se
-min egen følelsesmæssige tilstand. -Det er… Ja.
Men hvordan klarede I dit ønske om at blive skuespiller,
dit ønske om at være i samme branche, hvor din mor havde haft så stor succes?
Jeg var nok 11 eller måske 10, da jeg sagde:
"Mor, jeg vil være skuespiller."
Hun sagde: "Okay."
-"Fald ned. Gå ind på dit værelse." -"Gå tilbage til femte."
"Og gå tilbage til femte klasse."
Men det, du gjorde, var…
Hun gav mig lov til at gå til en prøve. Det, hun…
-Husker du, hvad det var? -Ja.
Det var… Det var en sitcom med Howie Mandel.
-Det er løgn. -Wow.
Ja, og mor fortalte mig det ikke, men jeg fik faktisk rollen.
-Hvad sagde du? -De ville have hende.
-Sagde du, hun ikke fik den? -Åh, ja. Ja.
"De gav den til en anden," og: "Det er okay."
Jeg fik en lille forsmag, så jeg kunne gå hjem og være barn.
Jeg ønskede, at hun skulle have så normalt et liv som muligt,
indtil hun fik sin eksamen.
Ellers lod jeg hende være.
Ikke mere kontrol.
-Det betyder ikke, det er let. Ikke, at… -Nej.
-At I altid er enige. -Nej. Det ved vi alt om.
Vi finder ud af det, ikke?
Når så man får brug for at sige noget vigtigt,
siger man det, men ikke hele tiden…
-Ikke… Nej. -…for det er nytteløst.
Jeg har altid haft et stort "mod".
Jeg har arbejdet mig henimod at være mere i mit sind og hjerte.
For jeg ved, fordi jeg har opbygget virksomheder eller arbejdet på et filmset,
at vi alle har noget stærkt at bidrage med.
Jeg vil gerne sige til unge piger, især hvis de har en lederstilling,
at ledelse har mange aspekter.
Det er en gigantisk regnbue af forskellige personligheder og styrker,
der kan forenes, så der skabes noget virkelig stærkt.
Det er lige så modigt som at træde ind på en scene.
-Hvor er du sød. -Du er ude på sjov.
Hillary siger: "Lad os komme i gang." Pas nu på.
Morsammenstød.
-Jeg elsker disse billeder… -Du milde. Hvor er du sød.
…af min mor og mig.
-Hvor er du sød. -Ja, det er jeg. Se der.
Hvorfor klædte du aldrig mig sådan på?
Du havde aldrig givet mig lov.
Selv som lille var du meget kræsen med, hvad jeg gav dig på.
Det er min mor, da hun blev student.
Det var noget af en bedrift af din mor.
Hendes bedsteforældre smed hende jo ud.
Hun var i bund og grund alene og forladt af…
-Af forældrene, og så bedsteforældrene. -Ja.
Når jeg ser på min mor og lærer mere om hendes liv,
så var det imponerende, hvor hårdt hun arbejdede på at være en god mor,
for hun havde jo ikke selv en.
Det er vel forskellen på mødre og moderskab, ikke?
Ja.
Er man virkelig mor for nogen, opgiver man dem aldrig.
LGBTQ-AKTIVIST / GRUNDLÆGGER AF G.L.I.T.S.
Det får mig til at tænke på Ceyenne, der har været mor til mange børn,
der blev smidt ud af deres hjem, fordi de er homoseksuelle eller transkønnede,
eller som føler, at de ingen fremtid har. Fællesskab.
Hun har skabt en tilvalgt familie.
-Ikke en tilfødt familie, men… -En tilvalgt familie.
Jamen goddag. Jeg hører, der er fest her.
-Hvordan går det? Kom. -Her er mange mennesker.
-Hej. -Mine venner.
-Hej. -Hej.
-Jeg hedder Twinkle. Fornøjelse. -Mig en fornøjelse.
-Hun var en af mine elever. -Godt at møde dig.
-Er det rigtigt? -Ja. Jeg læste på Mailman.
Sejt.
Da Dorcas ringede og sagde: "Jeg har Chelsea som lærer,"
-sagde jeg: "Så gør vi noget rigtigt." -Ja.
Ceyenne startede GLITS i 2015, et bofællesskab for transkønnede unge,
hvoraf frygtelig mange bliver hjemløse.
Det, hun gør, er meget mere end at give nogen tag over hovedet.
Det hjælper dem ikke blot at få et rejsekort og en hiv-test.
Lad os få dem derhen, hvor de skal være.
Uddannelse. Det er der, det begynder.
Jeg mødte hende, da jeg ikke havde nogen studentereksamen.
Jeg dimitterer til efteråret,
og med hendes hjælp håber jeg at komme på Columbia eller Georgetown.
-Hun vil være advokat. Det støtter jeg. -Ja!
Og hun var så klog, hun stak ud.
Nu er hun på vej mod kandidateksamen og doktorafhandling.
-Hvad får du ph.d. i? -Socialforsorg.
-Hendes opmuntring betød vel meget? -Afgjort.
Hendes opmuntring og hendes blide trusler.
Det var det hele.
Jeg mener, at det er meget stærkt at være mor.
Jeg har børn over hele verden, som jeg forguder og elsker.
Ofte blev vi ikke inviteret til jul, thanksgiving og påske.
De stunder, hvor de fleste er sammen med deres familie.
Men som mor kan jeg holde højtiderne i hævd
og kompensere for årtier, hvor de har måttet undvære dem.
Ofte løber folk som mig hjemmefra. Vi får ingen hjælp,
fordi vi vælger at søge vores autentiske liv her i verden.
Men hvad, hvis vi havde forældre, der støttede os på den rejse?
Der er det tomrum, hun udfylder for mange af de unge, der støder på hende.
-Hun påtager sig forældrerollen. -Ja.
Man kan ikke lære unge mennesker noget,
medmindre man fortæller dem, hvordan man selv gjorde.
Korrekt.
Jeg flyttede hjemmefra, da jeg var teenager.
Min mor var ikke helt tabt for mig, men der var visse betingelser.
Betingelser, jeg ikke kunne gå ind på.
Det var mit udtryk. Det var sådan, jeg var.
Jeg gik i selvmordstanker halvdelen af tiden. Det var uundgåeligt.
LGBTQ-AKTIVIST
Flawless Sabrina,
hun hjalp mig, da jeg var ung og havde problemer
og gjorde op med min kønsidentitet.
Tja, min mor kalder mig Jack, men jeg arbejder under navnet Sabrina.
Og alle dronningerne kalder mig Sabrina.
At have Flawless som transkønnet mor reddede mit liv.
Da jeg var hjemløs og boede i Central Park,
så hun mig i parken og sagde: "Op med dig."
Jeg svarede: "Jeg går ikke med dig."
Hun svarede: "Jo, du gør. Tag dine tasker. Kom."
Da vi gik ind i bygningen, var døren åben.
Hun sagde: "Min dør står altid åben. Husk det.
Jeg låser aldrig min dør, så folk som dig kan altid komme ind."
Wow. Havde du aldrig mødt hende før?
Nej. Hun gjorde det, der var allermest effektivt.
Hun tog mig med hjem til min mor og forklarede kønsidentitet for hende.
Hvor mange var villige til at tage sig tid til at forklare en fobisk forælder,
at der ingen grund er til at smide sit barn ud?
Jeg lærte det af hende og giver det videre til dem alle.
Hun gav mig moderkærlighed. Det var første gang, jeg oplevede det.
Intet forandrer en mere end det.
Da jeg var en 15 år gammel transpige og løb rundt i San Franciscos gader,
var man sexarbejder, hvis man ikke var køn nok til at optræde.
At finde sig et almindeligt job og få sig en uddannelse var ikke muligt.
Så når andre ser, at jeg gør det, tænker de: "Det kan jeg også."
-Fordi du synliggør det. -Nemlig.
Jeg troede på hende, dengang hun selv ikke gjorde.
Jeg tror på alle mine børn.
Mig og min mor har fundet sammen igen.
CEYENNE MED SIN MOR
Hun er stadig lidt vred. Men hør engang.
Vi holdt fest, og min mor var vildt forvirret.
Der var ingen, der fulgte normerne. Alle slags køn var her.
Og min mor var så sød, det kære væsen. Hun sagde:
"Jamen jeg er transkønnet."
Jeg sagde: "Mor." Hun sagde: "Ja, ja. Jeg ville bare sige det."
I det øjeblik tilgav jeg hende alt.
Det er nogle flotte billeder, fra da du var omkring 12.
I Det Hvide Hus.
Du var lige så høj som mig.
Det er uhyggeligt.
Det var faktisk et stort øjeblik for mig.
Jeg fik dig til at stå ryg mod ryg med mig…
-Ja. Ja, du gjorde. -…så folk kunne se det.
-Det er så kært. -Det er skønt.
Det er interessant, som børn på 12-13 år
gerne vil kende deres plads,
og ens første plads er jo i familien.
Mødre rejser til verdens ende
for at sikre sig, de kan give børnene det, de har brug for.
Derfor vil jeg tale med Meriam Al Sultan.
Hun er en mor fra Saudi-Arabien, der var fanget i et stormfuldt ægteskab.
Hun blev tryllekunstner
i et land, hvor det var forbudt at trylle,
og hvor mange vigtige aspekter af kvindernes liv stadig afgøres
af mandlige værger.
Hun tog den beslutning at rejse bort med sin datter,
-at fjerne sin datter… -Hvis ikke det er modigt…
…fra alt det, hun kendte, for at give hende bedre muligheder.
Ja, for at give sin datter mulighed for at forfølge sine drømme,
hvad de end måtte være.
-Hvad som helst. -Ja.
Måske kan de lære os nogle tricks.
-Hvis de ellers vil afsløre dem. -Gad vidst. Vi får se.
Så er vi her.
"Kom hid. Uglen Artemis."
"Sig trylleformularen, hvis du vil ind."
Abracadabra?
Sesam luk dig op?
Se, hvor du kan.
Okay. Så er vi her.
"Usynlige Irma beder dig komme ind i klaverværelset."
Jeg må vist lige fordøje det.
Åh, wow!
Siden hun var barn, har Meriam været tryllekunstner,
en passion hun fortsatte med at dyrke, da hun flyttede til USA i 2013.
-Hej, Meriam og Judy. -Velkommen.
Hej. Skønt, Judy…
Meriams datter Judy blev også vild med trylleri.
Nu skal vi se dem optræde sammen
i det berømte Magic Castle i Los Angeles.
-Ligesom alle… -…har vi forskellige farver.
-Forskellige nuancer. -Forskellige former.
-Forskellige interesser. -Og personligheder.
Desværre kan netop vores forskelligheder skille os ad.
Op gennem historien har de medført konflikter.
-Patriarkatet. -Racisme.
Slaveri.
Krige.
Hillary, tænk på engang, du følte dig adskilt fra andre.
Og knæk så tråden sådan her.
Chelsea, gør venligst det samme.
Det er fortvivlende, ikke?
Men der er stadig noget, der kan bringe os…
…sammen.
Hillary, nu tager du alle enderne og ruller dem til en kugle.
Det er fint.
Når vi søger det, vi har til fælles…
…finder vi sammenhold og fællesskabsfølelse.
Sandheden er, at vi ligner hinanden langt mere…
…end vi er forskellige.
-Wow. -Sammen kan vi gøre verden bedre.
-Det er fantastisk. -Milde himmel!
-Afgjort. Ikke? -Ja. Wow.
Tror I, at I er de første eller de eneste saudiarabiske kvinder, der tryller?
I min barndom
måtte kvinder ikke optræde på en scene. Punktum.
Så det var ikke kun trylleri. Man måtte slet ikke optræde.
Så jeg ved ikke, om jeg var den første.
Jeg begyndte først rigtigt at optræde for folk, da jeg kom til USA.
Fortæl os lidt om jeres rejse hertil.
Det var en svær beslutning.
Da jeg kom til USA, var jeg stadig gift.
Jeg havde min datter med.
Jeg ville skilles, mens vi var der, men det var meget vanskeligt.
Og kvinder i Saudi-Arabien må stadig ikke søge skilsmisse.
Det er manden, der skilles fra kvinden.
Så jeg følte, at ikke alene mit liv,
men også mit barns, blev styret, fordi hun er en pige.
Så jeg besluttede at blive, og jeg søgte asyl.
Og vi er her stadig. Ja.
Når man går rundt her, ser man mange mandlige tryllekunstnere.
Det var også det, jeg voksede op med.
Billedet af den mandlige tryllekunstner og den kvindelige assistent.
-Netop. -Du var allerede udenfor rammen.
Det kan være svært for en kvinde at være den første.
En mand ville man undervise åbenlyst.
Men kom der en kvinde, tilbød man hende at blive assistent.
Det tog lang tid at bryde kønsrollerne.
Når kvinder gør fremskridt, giver det altid bagslag.
Der er kræfter i spil i samfundet, der ønsker at hindre fremskridtet.
Hvad ønsker du for din datter, Judy?
Hvilken fremtid ser du gerne, at hun får?
Under min opvækst var grænserne mellem kønnene skarpt trukket op,
og ingen måtte overskride dem.
Jeg var tvunget til at blive hjemme. Der var regler for påklædning.
Kvinder måtte ikke dit, kvinder måtte ikke dat.
Så jeg ønsker, at hun kan gøre, hvad hun vil.
Jeg tror ikke, der er nogen grænser for, hvad hun kan blive.
Det kan jeg lide.
-Det er fra dit bryllup. -Ja.
Nu vi taler om modige kvinder…
Så savner jeg min bedstemor. Jeg tænker på hende hver dag.
Det her bringer alle de gamle minder frem.
Jeg kan godt lide det fotografi af os.
Naturligvis er et af mine yndlingsbilleder
det her, hvor jeg prøver at give moderlig visdom fra mig
og du finder dig ikke i det.
-Bestemt ikke. -Men se. Jeg efteraber dig.
-Jeg tager ved lære. -Sandt nok.
Du sætter hænderne i siden, så det gør jeg også.
Det er rigtigt.
Jeg glædede mig, men var også nervøs for, hvordan jeg ville klare mig som mor.
Folk forventer, man er perfekt, og det er jo fuldstændig urealistisk.
-Og usundt. -Og usundt.
-Det er en usund forventning. -Ja, det er uopnåeligt.
Det er derfor, jeg vil høre familien Kudjis historie.
Denne immigrantmor, Cynthia, opfostrede sin datter alene.
Det viser sig, at ikke alene blev hun læge.
Det gjorde hendes datter også.
Jeg glæder mig til at tale med dem om, hvordan man opfostrer en modig kvinde.
Hvordan undgår man perfektionismens forbandelse?
Vi forskede i emnet,
og vi kender ikke noget andet mor og datter-par,
der både læste til læge og bestod deres eksamen samtidig.
Vi googlede det også.
Fortæl os om jeres baggrund.
Jeg tog sygeplejerskeuddannelsen.
Jeg arbejdede som sygeplejerske i cirka otte år.
Jasmine var stadig for lille til, at jeg kunne tilmelde mig lægestudiet.
Jeg tænkte: "Jeg bliver da bare specialsygeplejerske."
Hvornår besluttede du at læse til læge?
Jeg har altid villet læse til læge, for jeg var altid sammen med min mor.
Selv når hun var til undervisning,
var jeg der. I fysiktimerne, i sygeplejetimerne.
Jeg ønskede helt fra begyndelsen, at hun blev læge.
-Gjorde du? -Så jeg sagde: "Dette er et stetoskop."
Når hun spillede Operation, var det langt mere alvorligt?
-"Man gør ikke sådan der." Ja. -"Sådan gør man ikke."
Under min opvækst var der ikke særlig mange forbilleder,
altså afrikansk-amerikanske.
Hvis man ikke har et forbillede, der viser en, det er muligt,
så er det meget sværere, ikke?
Og jeg vidste jo, jeg ville have størst indflydelse på hende.
Så jeg kunne ikke give op.
Klarer jeg det ikke, har hun en belejlig undskyldning.
Det takker jeg min mor for.
For som hun sagde, så jeg hende gøre det og tænkte: "Det kan jeg godt."
Der var overhovedet ingen tvivl. Min mor har reelt organiseret mit liv.
Du skal også have lidt af æren.
-Ja. -Ja.
Kudji-familiens mod inspirerede os til at overvinde vores fælles frygt
på en nærliggende bifarm.
Man hopper i dem, som var de store heldragter.
Tag ikke hætterne på.
Det venter vi med, til vi kommer til bigården og åbner staderne.
-Okay, ja. -Åbner staderne? Okay!
Så du, jeg står mellem lægerne?
-Velkommen til mit kontor. -Wow.
I befinder jer nu…
BIAVLER
-…i over 100.000 biers selskab. -Du godeste.
Det, jeg kan lide ved bier, er, at de er totalt uselviske.
Disse bier lever kun i seks uger.
De arbejder sig bogstaveligt til døde for den næste generations skyld.
-Vi kunne lære noget af bierne. -Ja.
Vi kan lære en masse af bierne.
-Du godeste. -Wow.
Okay.
Hold da op.
De fleste af dem kaldes ammebier.
De er fantastiske.
-Vil du holde dem? -Okay.
Så du kan…
-Lad hende gøre det. -Lad mig.
Hun vil imponere sin søn.
Hej, Charlotte, Aidan og Jasper. Mor står her med nogle bier.
Og her står jeres mormor på sikker afstand.
-Sejt. Jeg har den. -Har du den?
Jeg er ved at overvinde min angst.
-Ja. -Jeg er der næsten.
Se, Jasmine. Se her.
-Jeg er stolt af dig. -Jeg er stolt af mig selv.
Også jeg.
Når vi taler om modige kvinder,
betyder det ikke, at man ikke mister modet eller bliver skuffet
eller oplever modgang.
Eller har brug for andre for at fortsætte.
-Nej. -Det er afgjort vores erfaring.
Jeg dumpede på lægestudiets første år.
Det var det mest traumatiske, jeg kunne forestille mig.
Jeg tænkte: "Jeg ved ikke, om jeg vil længere."
Jeg husker, at min mor sagde:
"Jasmine, du kan godt. Du skal bare tilpasse dig."
Ikke? Og jeg tror, at det vigtigste,
når man har succes, er, at man lærer at tilpasse sig fiasko.
-Afgjort! -Præcis.
Der er intet som at begynde et nyt eventyr
og kunne dele oplevelsen med sin mor.
Se disse dejlige billeder.
-Vi havde det så sjovt. -Du godeste.
Du milde, Chelsea.
At rejse verden rundt med dig var en af de største glæder
-ved at bo i Det Hvide Hus. -Enig.
Det udvidede mine horisonter.
Her sidder vi foran Taj Mahal. Det var en skøn dag.
Jeg prøvede at inddrage dig i mine oplevelser
og at berige dit liv.
Det var en fantastisk mulighed,
og jeg var så glad for, at du kunne dele den med mig.
I lige måde.
Jeg har været så heldig at møde tusinder af modige mennesker med gåpåmod.
Især mødre, der kæmper for deres børn
eller prøver at give deres børn et bedre liv
eller bekæmper stærke kræfter.
Det giver både ærefrygt og inspiration.
Og så tænker jeg på Dolores Huerta, en af mine gamle venner.
Dolores kæmpede side om side med Cesar Chavez…
FAGFORENINGSLEDER OG BORGERRETSFORKÆMPER
…for at organisere arbejderne i Californiens vingårde.
Hun ledte demonstrationer mod farlige arbejdsvilkår,
skadelige pesticider og lave lønninger.
Hun var en af hovedarkitekterne bag en landsdækkende drueboykot.
Tusind mennesker blev dræbt sidste år.
Folk spørger: "Hvor? I Vietnam?"
Og jeg svarer: "Nej, i USA's marker."
Arbejderne tager til genmæle.
Der kommer strejker i hele landet,
og det stopper ikke, før vi får ligeløn.
Dolores Huerta, min gamle ven, har arbejdet med fagforeningen…
Hun var i frontlinjen og kæmpede for arbejdernes rettigheder,
menneskerettigheder, kvinders rettigheder.
-Og hun fik 11 børn. -Elleve børn.
Elleve børn over tre årtier.
Alt her i verden stammer fra en kvindes krop!
BAKERSFIELD CALIFORNIEN
Selv efter alle disse år, sætter Dolores ikke farten ned.
Det gør hendes døtre heller ikke.
Flere af dem hjælper med at drive Dolores Huerta-fonden,
der støtter og oplærer den næste generations samfundsforkæmpere.
Når jeg steger og tilbereder chilierne,
får duften mig altid til at tænke på vores mormor.
DIREKTØR FOR ARKIVERINGSPROJEKT
Hun lavede tamales.
Vi lærte ikke at lave mad af vores mor.
ADMINISTRERENDE DIREKTØR
Hun laver kun mad et par gange om året.
Mor var ude at arbejde for sagen.
Så vi sugede viden til os fra vores omgivelser.
BESTYRELSESMEDLEM
Det bliver godt at møde Dolores. Vi skal vist lave tamales.
-Det skal vi afgjort. -Jeg elsker tamales.
Goddag!
-Hvor er jeg glad for at se dig! -Tak, fordi vi måtte komme.
Velkommen!
Det er så spændende. At have dine døtre samlet.
Jeg havde aldrig klaret det uden dem.
Som min yngste søn, Ricky, sagde: "Jeg havde fire mødre."
Skal vi lave tamales?
Hvordan gør man uden at spise det hele?
Det er jo råt.
-Som rå kagedej. -Altså…
Siger du, at du ikke spiser rå kagedej?
-Det bør man jo ikke. -Nemlig.
Hvor gamle var I, da I lærte at lave tamales?
Jeg var 18 år gammel.
En af dem, der lærte mig det, var Helen Chavez, Cesars kone.
Husker I jeres første demonstration?
Det gør jeg ikke, for vi voksede jo op i en demonstration.
Jeg husker, da vi boykottede druer. Vi stod foran supermarkederne.
LANDSDÆKKENDE DRUEBOYKOT 10. MARTS 1969
Hun stoppede flest. Hun uddelte flyveblade, der lød:
"Der er pesticider på druerne." Hun var kun seks, da hun gjorde det.
Da de var små, havde de aldrig legedage. De havde demonstrationsdage.
Rekrutterede I vennerne?
I anden klasse tænker man: "Der sker noget fantastisk på lørdag."
I de la Paz var der et primitivt hospital, og børnene ville altid overnatte der.
Engang var mor ved at pakke bilen,
og børnene, Juanita og de andre, de var små, højst ti-elleve år.
De spurgte: "Må vi sove her?" Og mor sagde: "Nej."
Juanita spurgte: "Hvorfor ikke?"
Og: "Ricky må godt," vores bror, "han måtte godt i nat."
Jeg sagde: "Det lyder sexistisk. I burde demonstrere."
Så de tog nogle kæppe og gik rundt om mors bil,
og de lod hende ikke tage af sted.
De gik rundt og råbte: "Sexistisk, sexistisk!"
Og Camila, der var lille dengang, hun var fem eller seks,
hun gik rundt om bilen: "Sexy, sexy, sexy."
Skønt. Aktivismen stoppede ikke derhjemme.
-Der er ikke flere. -De dufter som tamales.
Det var en dejlig måde at se dig igen,
sammen med dine døtre. Jeg har et spørgsmål, Dolores.
Hvordan i alverden kunne du overkomme at stå i spidsen for bevægelsen
og samtidig opfostre dine børn?
Tja, Juanita ville ikke spise, når jeg gik,
så jeg måtte tage hende med til forhandlingerne.
Og så måtte jeg forlade mig på mine ældre døtre.
De hjalp mig meget med de mindre børn.
Det var meget hårdt for os, at hun var væk så ofte.
Er det noget, du også kender til?
Som barn havde jeg frygtelige mareridt om, at der var sket dem noget.
Og det er nok til dels derfor,
de anstrengte sig sådan for ikke at være væk samtidig.
Jeg havde ingen søskende.
Jeg har hverken fætre eller kusiner på min egen alder. Jeg voksede op alene.
Så min oplevelse var meget anderledes end jeres.
Mor var sådan set alenemor, da hun for alvor gik i gang med arbejdet.
Vi hang ud ved møderne, der blev afholdt af landarbejderne.
Hvordan forklarer I jeres børn og børnebørn, hvem Dolores Huerta er?
Jeg fortæller dem om mine barndomsoplevelser…
ASSISTENT FOR FORMANDEN
…og de er ikke altid positive.
Jeg beskrev alt meget visuelt for dem, så de kunne forstå, hvad mormor lavede,
og hvorfor mormor ikke var der.
Sådan som mor gjorde med os,
da hun tog os med til demonstrationerne og fortalte os om problemerne
og om, hvad der foregik… Sådan opdrog jeg mine børn.
De fleste af vores børn arbejder for at forbedre samfundet.
De forstår, hvor vigtigt det er at fortsætte arbejdet.
Man kan ikke bare slappe af og sige: "Okay, det var det. Nu er det slut."
Jeg fortæller dem om de mennesker, der tog sig af os. De sjove historier.
Som dengang de skar hul i mors dæk, og hun alligevel sendte os i skole.
Vi troede, vi ikke skulle i skole. Hun…
Man tænker: "Dækskæredag i stedet for snevejrsdag."
Men så siger mor: "Niks."
-Ja. "I skal af sted." -"I skal i skole."
Delano har vist, hvad der kan gøres.
Og arbejderne ved, de ikke længere er alene.
Der er sikkert mange, der ikke ved,
at du ofte blev anholdt.
Og du blev gennemtævet.
Det har sin pris. Ikke?
I 60'erne var der en bog, der hed: A Yaqui Way of Knowledge.
Der var en sætning i den, jeg aldrig glemmer.
"Når man beslutter at blive kriger for retfærdigheden,
må man forvente at blive beskudt med mange pile."
Jeg havde det privilegium at modtage en ørnefjer.
De gav mig den ved Cesar Chavez' gravsted.
Sammen med ørnens ånd
bærer vismanden vores bønner op til Skaberen.
Vi beder til, at alle går herfra i dag med den samme energi
til at fortsætte det gode arbejde, som vi alle gør for samfundet.
Hvordan får du folk til at forstå,
at de kan gøre noget for at ændre det, de ikke synes, er retfærdigt,
eller som ikke fungerer for dem?
Når man organiserer folk,
må man få dem til at forstå, at de skal overtage lederskabet.
De må gøre arbejdet, og de må forstå, at gør de det ikke,
sker der ikke noget.
Jeg siger, at enhver kan blive aktivist.
Ja. Du har jo opdraget dine børn til at blive aktivister.
Det er fantastisk.
En familie, der demonstrerer sammen, bliver sammen.
Her kommer de.
DOLORES' BØRNEBØRN
Hej, alle sammen.
Hej.
Salud.
Skål!
Jeg er så heldig.
Tænk, at jeg har en mor, der har gjort sådan en forskel.
Vi har nok alle sammen givet det videre.
Det er det, der er så fantastisk. Vi holder det kørende.
Lader det ikke forsvinde.
At være en god mor handler først og fremmest om kærlighed.
Man hjælper dem med at blive den bedste udgave af sig selv.
Man fortæller sine børn, at man altid er sammen om det.
Det eneste, der virkelig tæller, er at føle, at den familie, vi skaber,
i sidste ende havde den forbindelse og den kærlighed.
Dette er vores familie. Vi er en familie.
Måske er jeg en anderledes tante, men jeg er stadig en tante.
For min mors vedkommende
var kernen i alt det, hun lærte mig,
at jeg var den eneste, der kunne være mig.
Hvad ville jeg gøre for at få mest muligt ud af det?
Det er en forbindelse, og lykkes det at skabe den,
så har du alt.
Elsker dig så højt.
Tekster af: Ulla S. Qvistgaard