Csinálsz nekem rántottát?
Igen. Csinálok neked.
- Kérsz bele sajtot? - Igen, egy kicsit.
Szeretek a gyerekekkel főzni, szerintem a konyhában
türelmet meg egy kis kémiát tanulhatnak,
na meg matekot.
Szerinted a főzés amolyan metafora?
Mert valamilyen szinten
olyan, mint a gyereknevelés, nem?
Minden tőled telhetőt megteszel. De nem lesz tökéletes.
Igen. Mármint van olyan, hogy sót szórsz bele a cukor helyett…
- Igen. - …és kezdheted elölről.
A szülőséghez az is hozzátartozik, hogy megtanítjuk a gyerekeknek:
még ha keményen is dolgoznak, nem lesznek mindenben a legjobbak.
- Pontosan. - De attól szerethetik csinálni.
És élvezhetik.
Tudod, szülőnek lenni életem legjobb
és legnehezebb dolga is.
Örülök, hogy mellettem állva
- ezt érzed. - Ezt.
Az anyák és lányaik közötti kapcsolat
egyszerre különleges, közeli és csodálatos,
de közben terhelt is, hiszen, tudod,
annyira szeretnéd megvédeni, gondoskodni róla,
- de ugyanakkor önálló embert is nevelni. - Hát…
Nem könnyű.
A mi kapcsolatunkat nem mondanám terheltnek.
Hát, azért voltál tinédzser. Azt nem felejtem el.
Jó. Ezt vegyék fel!
Itt egy csomó nő van, aki nagyon ért az ováriumához.
Én…
Ez egy család. Mi egy család vagyunk.
HŐSEINK A NŐK MINT ANYÁK
EMLÉKEK
Uramatyám!
Valamiért annyira imádom forgatni
a fotóalbumokat!
- De jó! - Imádom.
Ezen a képen a nagyid, az én anyám, Dorothy fog téged.
És ott… Szegény apát levágtuk,
de itt áll, a botjára támaszkodva.
Ugyanakkor,
ha ezeket a szuper képeket nézem a babakorodból,
az is eszembe jut, mekkora nagyszerű és elképesztő felelősséget kapsz,
amikor odaadják a gyerekedet.
Amikor hirtelen
te leszel felelős ezért az apró emberkéért.
És ez elég ijesztő is volt…
Bár emlékszem kislánykoromból, mindig azt mondtad,
- hogy majd lesz valahogy… - Igen.
…és lehet, hogy nem sikerül elsőre,
mert addig nem voltál még anya…
- …én meg nem voltam még baba. - Így van.
Ezt fontos volt hallanom gyerekként,
mert szerintem ez segített szülővé válni.
- Folyamatos egyensúlyozás… - Igen.
…mint ahogy a gyereknevelés is az, és a lányok felnevelése is az.
Atyaég! Itt mentünk szavazni.
Amikor apád az elnökségért indult.
- Ez 1992-ben volt. - ’92. Igen.
A nyilvánosság előtt éltünk,
de mindent megtettem, hogy óvjalak a vizsgáló szemektől,
de teljesen elzárni sem akartalak előle.
Próbáltam megtalálni az egyensúlyt…
És ez az egyensúly és dinamika egy idő után megváltozott.
Igen.
Az anyaság az egyik leghősiesebb dolog a világon,
és a mai epizód anyáitól és lányaitól is
nagyon sokat tanulhatunk.
Ez Goldie Hawnra és a lányára, Kate Hudsonra is nagyon igaz.
Goldie nagyon is jól ismeri, milyen kihívásokkal jár az,
ha a nyilvánosság előtt él az ember.
Színészkarrierje elejétől szenvedett a depressziótól és a szorongástól.
Mindig rosszul lettem, ha elhagytam a házamat.
Hirtelen lettem valaki, pedig még én sem tudtam, ki vagyok.
Így orvoshoz mentem.
Meditálni kezdett, ami sokat segített,
és létrehozott egy nonprofit alapítványt,
amely gyerekeknek segít a stresszkezelésben.
És olyan jó, hogy Kate nemcsak a színészi vénát örökölte tőle,
hanem a fizikai és mentális egészség iránti elkötelezettségét is!
A kettejük közötti kapcsolatról fogunk beszélgetni velük,
arról, hogyan támogathatod az önbizalmat, a rezilienciát, az optimizmust.
KALIFORNIA
Goldie és Kate egyaránt rajong a táncért,
és ezzel én is így vagyok.
Szórakoztató módon fejezhetjük ki a test és az elme egyensúlyát,
és most minket is meghívtak a parkettre.
Anyák és lányok.
- Úgy örülök! - Drágám!
Atyaég!
Na, mibe kevertek minket?
Szerintem ez táncoktatás lesz.
Anyának mondtam, hogy jó, hogy beleegyeztek a tangóba, mert…
- Ó, viccel? Odavolt az ötletért! - Hát… oda bizony.
Én mindig igent mondok a táncórákra,
és már úgy tíz éve nem tanultam tangózni, szóval ideje.
Ez annyira szuper!
És ha már a kapcsolatoknál tartunk,
már kislánykoromtól kezdve csinálom ezt anyával.
Mindenét elhagyja.
Én meg: „Ó! Anya kabátja.”
Mire végzünk valahol, mindenét én fogom.
A szemüvegét, a kulcsát. „Hol a kocsikulcs?”
Itt van, anya. Nálam.
Mondanám, hogy nem igaz, de az.
Jó. Készen állunk. Oké.
Mondja, mi a dolgunk!
Argentin tangó. A kapcsolatról szól, így mindig kiegyensúlyozott lesz.
TANGÓOKTATÓ
A szenvedély csak az egyik része.
Ott a kapcsolat. A bizalom. Meg kell bíznunk a másikban.
TANGÓOKTATÓ
A kezdéshez mindig kell a struktúra, igaz?
Ha én vezetek, a bal kezem lesz kívül. Rendben?
Egy, kettő.
Egy négyzetben táncolunk.
Aztán jöhet az igazi vezetés. Ha megvan a szándék, megvan a mód is.
Ha tudják, mit akarnak, érjék el!
- Oké. Vezetsz te, anya? - Nem, te vezess!
Mi történik? Oké.
Most oldalra!
- Jobbra… - Erre!
Azt csinálod, amit mondok neked.
Engem is lenyomtak.
- Ti hogy vezettetek? - Ez érdekes.
Én vezettem, aztán anya megunta.
Megfordította.
Velem is ez történt. Én vezettem, anya meg azt monda: „Jól van.”
„Vezess te, de csak 20 másodpercig!”
- Ugye? - Pontosan.
Most, hogy ilyen jól mennek az alapok,
jöhet a tánc Carlosszal.
Üljenek le!
- Várjuk, hogy valaki felkérjen. - És odamegy, hogy felkérje.
- Ó, értem! - Tessék!
Szerintem ő lesz az első.
Engem választott.
Anya!
Szuper!
- Igazi tehetség. - Az.
- Bravó! Ez jó volt. - Hurrá! Szuper volt.
Büszke vagyok rád!
- Kimenjünk? - Igen.
Szép idő van.
A táncóra közben arról beszélgettünk, mennyire fontos a mozgás,
hogy elengedjük önmagunkat.
Szó szerint eggyé válunk önmagunkkal,
és ez segít jobban megérteni, mi is az a mindfulness.
Szülőként rendkívül fontos szem előtt tartanunk azt,
hogy az érzelmeink ragadósak.
A gyerekek megérzik az érzéseinket.
Rá kell hangolódnunk a gyerekeinkre.
Tudom, az, hogy anya rám van hangolódva, az lehetőséget ad
- a saját érzelmeim megértésére. - Ez… Igen.
Hogyan kezelték azt, hogy ön is színész akart lenni,
hogy ugyanazt a szakmát akarta, amelyben az anyja annyira sikeres volt?
Szerintem olyan 11 lehettem… vagy tíz, amikor azt mondtam:
„Anya, én színésznő leszek!”
Ő erre: „Jól van.”
- „Lassíts! Menj a szobádba!” - „Menj vissza tanulni!”
„Menj vissza tanulni!”
Viszont azt megtetted,
hogy elengedtél egy meghallgatásra. Amit ő…
- Emlékszel még, mi volt az? - Igen.
Egy… Egy Howie Mandel-szitkom.
- Nahát! - Azta!
Igen, és anya nem mondta,
de tényleg megkaptam a szerepet.
- Mit mondtál? - Visszahívták.
- Azt mondtad, nem ő kapta? - Ó, igen.
„Mást választottak.” Meg hogy: „Semmi baj.”
Ez az élmény pont elég volt ahhoz, hogy inkább a gyerekkort válasszam.
Azt akartam, hogy minél normálisabb életet éljen
az érettségiig.
Utána már hagytam.
Már nem akartam irányítani őt.
- De azért nem könnyű. Nem… - Nem könnyű.
- És nincs mindig egyetértés. - Nincs. Ezt jól tudjuk.
Az ember pedig tanul ezekből.
És amikor ki kell mondani valamit,
azt kimondod, de nem mindig…
- Nem… Aha. - …mert az nem segít.
Elég bátorságom lett.
Az én utazásom arról szólt, hogy öntudatosabb legyek.
Ezt tudom, a saját vállalkozásaim, forgatásaim során megtanultam,
hogy minden embernek van valami erőssége.
Én azt szoktam mondani a fiatal lányoknak, főleg a vezetőknek,
hogy vezetői stílus nem csak egy van.
Kész színskálája van, különböző személyiségekkel, erősségekkel,
amik együtt valami nagyszerűt alkothatnak.
És ez szerintem annyira hősies, mint például színpadra lépni.
- Olyan cuki! - Ön bulizni akar!
Hillary belendült! „Partizzunk!”
Vigyázzunk!
Anyadodzsem.
- Ezek a kedvenc fényképeim… - Atyaég! De aranyos vagy!
…anyáról és rólam.
- De aranyos vagy! - Az vagyok. Nézd!
Engem miért nem öltöztettél fel így?
Te nem engedted volna.
Már kis korodban határozottan megmondtad, milyen ruha lehet rajtad.
Ez anya, amikor elballagott a középiskolából.
Ami rendkívüli teljesítmény az anyukádtól,
- mivel a nagyszülei kitették otthonról. - Igen.
Voltaképpen magára hagyták…
- A szülei, a nagyszülei. - Igen.
Ahogy egyre többet tudok az életéről, a múltjáról,
egyre jobban lenyűgöz, hogy milyen keményen dolgozott anyaként,
hiszen neki nem is volt anyja.
Ez a különbség az anyák és a nevelés között.
Igen.
Mert ha nevelsz valakit, azt sosem hagyod magára.
LMBTQ-AKTIVISTA/A G.L.I.T.S. ALAPÍTÓJA
Erről Ceyenne jut eszembe, ő voltaképpen olyan gyerekeket nevel fel,
akiket azért küldtek el otthonról, mert melegek vagy transzneműek,
vagy akik úgy érzik, nincs jövőjük. Nincs közösségük.
Egy választott családot alapított.
- Igen. Nem vér szerintit… - Választottat.
Jó napot! Úgy hallom, itt buli van!
- Üdvözlöm! Jöjjenek! Igen… - Milyen sokan vannak!
- Üdv! - Pár barát.
- Üdv! - Üdv!
- Twinkle vagyok. Örvendek. - Én is.
- Az egyik tanítványom. - Örvendek.
- Komolyan? Atyaég! - Igen. A Mailmanben tanultam. Igen.
De jó!
Amikor Dorcas közölte, hogy Chelsea a professzora,
- azt mondtam: „Akkor jól csináljuk!” - Igen.
Ceyenne 2015-ben alapította a GLITS-et…
MELEGEK ÉS LESZBIKUSOK EGY TRANSZ KÖZÖSSÉGBEN
…a közösségi szállást adó programot transz fiataloknak,
akik közül megdöbbentően sokakat érint a hajléktalanság.
Ceyenne tevékenysége pedig nem áll meg ott, hogy szállást biztosít nekik.
Azzal nem segítünk sokat, ha kapnak egy MetroCardot és egy HIV-tesztet.
Keressük meg nekik a megfelelő helyet!
Az oktatás. Azzal kezdődik minden.
Amikor megismertem, még nem volt meg az érettségim.
Ősszel lesz meg,
és a segítségével remélem, hogy bejutok a Columbiára vagy a Georgetownra.
- Ügyvéd akar lenni. Amit támogatok. - Igen!
Ő pedig az eszével tűnt ki.
Már a mesterszakra és a PhD-re készül.
- Miből lesz PhD-je? - Társadalmi jólét.
- Sokat jelentett a támogatása? - Nagyon. Igen.
A támogatása és a gyengéd fenyegetése.
Mindkettő.
Anyának lenni hatalmas dolog.
Szerte a világon vannak gyerekeim, akiket szeretek.
Sokszor nem hívtak meg karácsonyra, hálaadásra, húsvétra,
ünnepekre, amiket főleg a családdal ünnepelünk,
így anyaként meg tudom teremteni azokat a pillanatokat,
amikkel bepótolhatjuk az elmaradt élményeket.
A hozzám hasonlók eljönnek otthonról, nem támogat senki,
csak mert saját magunkat keressük a világban.
De mi lenne, ha lenne olyan szülő,
aki támogatna minket ezen az úton?
Így ő pótolja ezt a szerepet
az útjába akadó fiataloknak.
- Szülői szerepe van. - Igen.
Nem nevelhetjük úgy a fiatalokat,
ha saját magunknak nincs tapasztalatunk.
Igen.
Tinédzserként jöttem el otthonról.
Nem maradtam teljesen anyátlanul.
Ott volt, bizonyos feltételekkel.
Olyan feltételekkel, amibe nem akartam belemenni:
az önkifejezésemhez, a személyiségemhez kapcsolódóan.
Sokszor akartam öngyilkos lenni. Ezt nem kerülhettem ki.
LMBTQ-AKTIVISTA
Nehéz sorsú fiatalként
a genderidentitást kereső utamon
Flawless Sabrina segített át engem.
Nos, anya Jacknek hív, de a Sabrina név alatt tevékenykedem,
és a drag queenek is Sabrinának hívnak.
Flawless volt a transz anyukám,
és miatta maradtam életben.
Amikor szó szerint hajléktalanként éltem a Central Parkban,
- meglátott, és azt mondta: „Kelj fel!” - Azt válaszoltam: „Én nem megyek veled.”
Erre ő: „Dehogynem. Hozd a cuccod! Gyere!”
Amikor bementünk hozzá, nyitva volt az ajtaja.
Azt mondta: „Nyitva is marad. Hogy tudd.
Sosem zárom be, hogy a hozzád hasonlóak mindig bejöhessenek.”
Azta! És előtte ismerték egymást?
Nem. És nagyon hatásos módon
elvitt anyához, és elmagyarázta neki, mi az a genderidentitás.
Hány ember volt hajlandó arra,
hogy elmagyarázza egy homofób szülőnek,
ne dobja ki a gyerekét az identitása miatt?
Én ezt a leckét adom tovább most nekik.
Ő adta meg a családi szeretetet. Előtte sosem tapasztaltam meg.
Ez nagy hatással volt az életemre.
Amikor 15 évesen, fiatal transz lányként
San Francisco utcáin éltem,
vagy szexmunkás lett az ember, vagy ha szép volt, felléphetett.
Az nem volt opció, hogy irodai munkám legyen, vagy tanuljak.
Azzal, hogy én ezt teszem, másokat is motiválhatok erre.
- Mert példamutató vagy. - Mert példamutató vagyok.
Amikor ő nem hitt saját magában, én akkor is hittem benne.
Ahogy minden gyerekemben.
Most, hogy anyával nagyjából jóban vagyunk…
CEYENNE AZ ANYJÁVAL
…még van egy kis harag, de mondok valamit.
Volt egy parti, és anya nagyon összezavarodott.
Voltak transzneműek, meg mindenféle ember.
És anya, egyem a szívét, azt mondja:
„Hát, én is transznemű vagyok.”
Én meg: „Anya!” Erre ő: „Tudom. Csak… Csak ki akartam mondani.”
És akkor minden viszály elsimult.
Olyan jó képek vannak 12 éves korodból!
A Fehér Házban.
Nézd! Itt már szinte túlnőttél.
Ez nagyon durva!
Ez nagy pillanat volt nekem, őszintén.
Megkértelek, hogy álljunk egymásnak háttal…
- Igen. Így volt. - …mindenki előtt.
Ez de aranyos!
Nagyon.
Érdekes, hogy a 12-13 évesek
annyira keresik a helyüket a világban,
de az első helyünk mindig a család.
Az anyák pedig a világ végéig elmennek,
hogy mindent megadhassanak a gyerekeiknek.
Ezért is akarok Meriam Al Sultannal beszélgetni.
Ő egy szaúd-arábiai anya,
aki egy viszontagságos házasságban élt,
és egy olyan országban tanult bűvészkedni, ahol ezt tiltották.
Emellett a nők életének fontos kérdéseiről döntenek
férfi gondviselők.
Úgy döntött, eljön onnan a lányával,
- elhozta őt… - Micsoda hősies döntés!
…az addigi életükből,
hogy a lánya több lehetőséget kaphasson.
Hogy a lánya szabadon dönthessen az életéről,
legyen az a bűvészet, vagy más.
- Más. - Bármi is legyen.
Lehet, majd tanít nekünk pár trükköt.
Nem tudom, felfedik-e a titkaikat.
Nem tudom. Majd kiderül.
Menjünk be!
„Lépj beljebb! Artemis, a bagoly.”
„A belépéshez mondd ki a varázsszót!”
Abrakadabra?
Szezám, tárulj?
Eltaláltad, anya!
Na, nézzük!
„Láthatatlan Irma szívesen lát a zongoraszobában.”
Mintha egy elnöki rendezvényen lennénk.
Ó, azta!
Meriam már kis kora óta gyakorolja a bűvészkedést,
és azután sem hagyott fel vele, hogy Amerikába költözött 2013-ban.
- Üdv, Meriam és Judy! - Üdv!
Sziasztok! Judy, nagyon…
Meriam lánya, Judy is beleszeretett a bűvészkedésbe.
Most személyesen is megnézhetjük őket
a híres Los Angeles-i Magic Castle-ben.
- Mint ahogy az embereknek… - …különböző a bőrszínünk.
- Más az árnyalatunk. - Más a formánk.
- Más az érdeklődésünk. - Más a személyiségünk.
Sajnos néha a különbségeink választanak el minket.
A történelem során ez konfliktusokhoz vezetett.
- Férfi tekintélyhez. - Rasszizmushoz.
Rabszolgasághoz.
Háborúkhoz.
Hillary, kérem, gondoljon egy olyan időre, amikor elszigetelve érezte magát,
majd szakítsa el a fonalat!
És Chelsea, te is tedd ezt!
Szívszorító, nem?
- Ugyanakkor ott vannak… - …a hasonlóságaink.
Hillary, most fogja a fonaldarabokat,
és gombolyítsa össze azokat!
Szuper.
Amikor a közös tulajdonságainkat keressük…
…egységre lelhetünk, közös emberi érzésekre.
Az az igazság, hogy több közös van bennünk…
…mint ellentét.
- Azta! - Együtt jobbá tehetjük a világot.
- Ez elképesztő! - Atyaég!
- Ámen. Nem? - Egyetértek. Azta!
Ön szerint ön lehet az első vagy egyetlen szaúdi nő, aki bűvészkedik?
Gyerekkoromban
a nők nem léphettek fel színpadon, és kész.
Nem csak bűvészként.
Sehogy sem.
Nem tudom, én voltam-e az első.
Én már csak az Államokban kezdtem el fellépni
közönség előtt.
Meséljen az itteni életéről!
Nehéz döntés volt. Még mindig az.
Amikor ideköltöztem, még házas voltam.
A gyerekemmel jöttem ide.
És én el akartam válni, amikor ideköltöztünk,
de nagyon nehéz volt.
A nők Szaúd-Arábiában nem adhatnak be válópert.
Csak a férfiak válhatnak el.
Úgy éreztem, hogy nemcsak az én életemet irányítják,
hanem a lányomét is,
mivel ő is lány.
Úgy döntöttem, maradok, és menedékkérelmet adok be.
És még itt vagyunk. Igen.
Ezen a helyen sok férfi bűvészt láthatunk.
És én is ebben a tudatban nőttem fel,
hogy a bűvész férfi, az asszisztens a nő.
- Igen. - Te ezzel is formát bontottál.
Egy nőnek nehéz ebbe belevágnia.
Férfiként nyíltan tanították őket.
Viszont nőként
talán csak asszisztensek lehettek.
Sok időbe telt, amíg az emberek megtörték ezeket a nemi szerepeket.
Ahogy a nők haladnak, annak mindig van negatív visszhangja.
A társadalom, különféle erők akarják lenyomni ezt a haladást.
Mit remél a lányának, Judynak?
Milyen jövőt képzelne el neki szívesen?
Gyerekkoromban megvoltak a nemi szerepek,
és semmilyen átjárás nem volt köztük.
Otthon kellett maradnom, bizonyos ruhákba öltöznöm,
a nők nem tehették ezt, a nők nem tehették azt.
Azt akarom, hogy bármit megtehessen.
Szerintem előtte nincsenek határok.
De jó!
- Az esküvőd! - Igen.
Hogyha már a hősies nőkről beszélünk…
Hiányzik a nagyi. Mindennap gondolok rá.
Mennyi szép emlék jut az eszembe!
Szeretem ezt a képet rólunk.
Természetesen az egyik legkedvencebb képem ez,
ahol épp anyai bölcsességeket osztanék meg veled,
de te nem fogadod jól.
- Nagyon nem. - De nézd, utánozlak!
- Épp tanulok tőled. - Igaz.
Csípőre tetted a kezed, én is csípőre tettem a kezem.
Ez igaz.
Izgatottan vártam az anyai szerepet, ugyanakkor tartottam is tőle.
Mert tökéletességet várnak el tőled,
de ez nem realisztikus.
- Meg nem is egészséges. - Nem.
- Nem egészséges. - És nem is elérhető.
Ezért vagyok annyira kíváncsi Kudjiékra.
Adott egy bevándorló anya, Cynthia, aki egyedül nevelte fel a lányát.
Aztán nem csak ő lett orvos.
De a lánya is.
Kíváncsi vagyok arra, hogyan nevelhetünk fel egy hőst.
És hogyan szabadulhatunk meg a maximalizmus átkától.
Utánanéztünk,
de nem találtunk más anya-lánya párost,
akik egyszerre jártak orvosi egyetemre,
és egyszerre lettek rezidensek is.
Mi is rákerestünk.
Meséljenek a hátterükről!
Nővérképzőbe jártam.
Úgy nyolc évig dolgoztam hivatásos nővérként.
Jasmine még kicsi volt,
hogy orvosira járhassak.
Így azt mondtam: „Akkor főnővér leszek!”
Mikor döntötted el?
Mindig is tudtam, hogy orvosi egyetemre megyek,
mert mindig anyával lógtam.
Akkor is, amikor órákra járt,
ott voltam a fizikaóráján,
a nővérképzésen.
Igazából már a kezdetektől ezt a sorsot szántam neki.
- Igen? - Mutogattam neki a sztetoszkópomat.
Ti komolyabban vettétek
az Operáció játékot.
- „Ott ezt nem szabad!” Igen. - „Ott nem szabad.”
Az én gyerekkoromban nem volt előttem példa,
afroamerikai példa.
Ha nincs előtted egy ember, egy kép, ami példát mutathat,
akkor sokkal-sokkal nehezebb az egész.
Tudtam, hogy én vagyok rá a legnagyobb hatással.
Nem adhattam fel.
Ha nekem nem sikerül, akkor ő is mondhatja, hogy otthagyja.
Hálás vagyok érte anyának.
Mert, ahogy mondta is,
láttam őt, azt mondtam: „Ó, akkor nekem is menni fog.”
Nem is volt kérdés.
Anya alakította az életemet.
Azért téged is megillet a dicséret.
- Bizony. - Igen.
Kudjiék bátorsága arra ösztökélt minket, hogy egy mézfarmon
együtt győzzük le a félelmünket.
Ezeket a kezeslábasokat könnyen fel lehet húzni.
A kapucnira nem lesz szükség.
Majd csak a méhészetben, amikor kinyitjuk a kaptárakat.
- Jó, rendben. - Kinyitjuk a kaptárakat? Jó!
Én beálltam a két doki közé.
- Íme az irodám! - Ó, hű!
Itt jelenleg…
MÉHÉSZ
- …úgy 100 000 méh van. - Atyavilág!
Az tetszik a méhekben, hogy annyira önzetlenek!
Ezek a méhek csak hat hétig élnek.
Szó szerint halálra dolgozzák magukat
a következő generációért.
- Tanulhatunk tőlük. - Bizony.
Nagyon sokat tanulhatunk tőlük.
- Atyaég! - Azta!
Oké.
Ajaj!
A legtöbbjük úgynevezett dajkaméh.
Elképesztőek!
- Megfogja? - Jó.
Hogy…
- Majd ő! - Majd én!
Le akarja nyűgözni a fiát.
Sziasztok, Charlotte, Aidan és Jasper!
Anya méheket fog.
A nagyi meg biztos távolból figyeli.
- Oké. Megvan. - Fogja?
Azta!
Mindjárt legyőzöm a félelmemet.
- Most. - Mindjárt.
Nézd, Jasmine! Ezt nézd!
- Büszke vagyok rád! - Én is magamra!
Én is az vagyok.
A hősies nőknél ugyanúgy előfordul,
hogy elbizonytalanodnak, csalódnak,
vagy kudarc éri őket.
Meg néha kell egy kis bátorítás.
- Igen. - Mi is így látjuk.
Az első évben megbuktam.
Emlékszem, ez mennyire letaglózott.
Úgy gondoltam: „Nem is tudom, akarom-e még ezt.”
Emlékszem, anya azt mondta:
„Jasmine, menni fog! Csak alkalmazkodnod kell.”
És szerintem ez a legfontosabb
a sikerhez vezető úton: meg kell tanulni alkalmazkodnunk.
- Ámen! - Bizony.
A világ legjobb érzése új kalandba fogni,
és azt megosztani az anyukáddal.
Nézd ezeket a szuper képeket!
- De jó volt! - Atyaég!
Atyavilág, Chelsea!
Az elnökség legjobb része volt az, hogy körbejárhattam veled
- a világot. - Szerintem is.
Szó szerint kitárult a világ.
A Tádzs Mahal. Ez annyira jó nap volt!
Próbáltalak bevonni a saját élményeimbe,
és közben új élményeket szerezni neked.
Ez nagyon jó lehetőség volt erre,
és örültem, hogy megoszthattam veled.
Én is.
Örülök, hogy több ezer bátor hőssel találkozhattam.
Főleg a gyerekükért küzdő nőkkel,
akik jobb életet akarnak nekik,
vagy olyan nőkkel, akik a hatalom ellen lépnek fel.
Elgondolkodtató, és nagyon inspiráló is.
Erről egy régi barát, Dolores Huerta jut eszembe.
Dolores Cesar Chavez munkajogi vezető mellett harcolt…
SZAKSZERVEZETI VEZETŐ ÉS POLGÁRJOGI AKTIVISTA
…hogy egyesítsék a szőlőültetvények dolgozóit Kaliforniában.
A veszélyes munkakörülmények és növényvédő szerek,
és az alacsony bér ellen vezetett tüntetéseket.
Ő lett az országos szőlőbojkott egyik fő szószólója.
Tavaly ezer ember halt meg.
Az emberek azt kérdik: „Hol? Vietnamban?”
És én azt válaszolom: „Nem. Az Egyesült Államok földjein.”
Egyre többen tüntetnek.
Az egész országban lesz sztrájk,
és addig tüntetünk, amíg el nem érjük az egyenlőséget.
Régi barátom, Dolores Huerta szakszervezetekkel fogott össze…
A frontvonalban harcolt a munkajogokért, az emberi jogokért, a nők jogaiért.
- És 11 gyereke született. - Tizenegy.
Tizenegy gyerek 30 év alatt.
Ezen a világon minden egy nő testéből született!
KALIFORNIA
Dolores még ennyi év után sem lassított le.
Ahogy a lányai sem,
akik közül sokan dolgoznak a Dolores Huerta Alapítványnak,
amely a jövő szakszervezeti vezetőit támogatja és képzi ki.
A chili sütése és főzése közben
a paprika illatáról mindig eszembe jut a nagymamánk.
AZ ARCHIVÁLÁSI PROJEKT VEZETŐJE
Ő főzött mindig tamalét.
Nem anyától tanultunk meg főzni.
ÜGYVEZETŐ
Nem. Ő csak ritkán főz.
Mert elfoglalt volt. Anya ment tüntetni,
mi meg másoktól szedtük fel a tudást.
AZ IGAZGATÓTANÁCS TAGJA
Alig várom a találkozást Doloresszel. Szerintem tamalét készítünk.
- Az biztos. - Én azt nagyon szeretem.
Hahó! Üdv!
- Atyaég, úgy örülök! - Köszönjük a meghívást.
Isten hozta!
De jó, hogy itt vannak a lányaid!
Nélkülük nehéz dolgom lett volna.
A legkisebb fiam, Ricky azt mondta: „Négy anyám volt.”
Leülünk tamalét csinálni?
Hogy bírjátok ki evés nélkül?
Mert nyers.
- Mint a nyers tészta. - De…
Ti nem eszitek meg a nyers tésztát?
- Hát, nem szabad. - Bizony.
Hány évesen tanultak meg tamalét készíteni?
Amikor 18 éves voltam.
És többek között Helen Chaveztől, Cesar feleségétől tanultam meg.
Emlékeztek az első tüntetésetekre?
Én nem, mert szó szerint a tüntetők között nőttünk fel.
Emlékszem a szőlőbojkottra. Meg hogy a boltok előtt álltunk.
ORSZÁGOS SZŐLŐBOJKOTT 1969. MÁRCIUS 10.
Több embert állított meg, mint bárki. Osztogatta a szórólapokat:
„Növényvédő van a szőlőn.”
Még csak hatéves volt ekkor.
Gyerekként sosem játszani vittem őket.
- Hanem sztrájkolni. - Hívtátok a barátokat is?
Másodikban az ember várja, hogy valami izgi történjen szombaton.
La Pazban fejletlen volt a kórház,
de a gyerekek sosem akartak otthon aludni.
Egyszer anya épp a kocsijához tartott.
Ott voltak a gyerekek, Juanita, mindenki, olyan 11 évesek lehettek.
Megkérdezték, alhatnak-e máshol. Anya meg: „Nem.”
Juanita erre: „Miért nem? Miért?”
Meg: „Rickynek megengedted,” az öcsénknek, „hogy… máshol aludjon.”
Erre én: „Ez szexista dolog! Tüntessetek ellene!”
Botokkal köröztek anya kocsija körül,
nem engedték el.
És ezt kántálták: „Szexista. Szexista.”
És Camila, aki akkor kicsi volt… Olyan öt-hatéves lehetett…
Ő meg ezt kántálta: „Szexi. Szexi. Szexi.”
De jó! Vérbeli aktivistává váltatok.
- Nincs több. - Tamaleillata van.
Úgy örülök, hogy a lányaiddal együtt
láthatlak téged!
Hadd kérdezzem meg, Dolores:
hogyan voltál képes vezetni a mozgalmad,
és közben gyerekeket nevelni?
Juanita nem volt hajlandó enni, ha magára hagytam,
így muszáj volt elvinnem a tárgyalásokra.
Az idősebb lányaimra számíthattam a feladatokban,
sokat segítettek a kicsikkel.
Nekünk nehéz volt, hogy anya sokat volt távol.
Te is így érzel?
Nekem rémálmaim voltak arról, hogy valami történik velük.
Szerintem ezért is figyeltek rá,
hogy sose egyszerre utazzanak el.
Nekem nincs testvérem.
Sem velem egykorú unokatesóim.
Nem volt kivel felnőnöm.
Nekem nagyon más volt, mint nektek.
Anya voltaképpen egyedülálló anya volt,
amikor szervezkedni kezdett.
A közösségi gyűléseken lógtunk,
amire a munkások jártak.
Mit mondanátok a gyerekeknek és az unokáknak, kicsoda Dolores Huerta?
Mindig a gyerekkori emlékekhez nyúlok vissza…
AZ ELNÖK ASSZISZTENSE
…amik nem mindig pozitívak.
Én mindig is nyíltan kezeltem a témát,
hogy tudják, mit csinál a nagyi,
miért nem volt otthon sokszor.
Ahogy anya is tette ezt velünk,
elvitt a tüntetésekre, elmagyarázta, mi volt a baj,
és miért van az egész…
Én is erre tanítottam a gyerekeimet.
Szerintem a legtöbb gyerek így is, úgy is a közszférában
kötött volna ki.
Átérzik, hogy mennyire fontos folytatni ezt a munkát.
Nem dőlhetünk hátra, hogy:
„Jó, ez megvan. Akkor kész minden.”
Sokszor elmesélem nekik a ránk vigyázó emberek történeteit. A vicceseket.
Egyszer kiszúrták anya kerekeit, de úgy is suliba kellett mennünk.
Azt hittük, hogy majd nem kell. De…
„Nincs kerék, nincs suli!”
Anyukátok meg: „Dehogynem.”
- Aha. „De mentek.” - „Mentek a suliba.”
Delano megmutatta nekünk, mit érhetünk el.
A munkások tudják, hogy mellettük állunk.
Szerintem sokan nem tudják,
hogy gyakran letartóztattak.
És össze is vertek.
Nem úsztad meg. Nemde?
A 60-as években
volt egy könyv: A Yaqui Way of Knowledge.
Megmaradt egy kifejezés belőle.
„Ha az igazság harcosává akarunk válni,
akkor ne lepődjünk meg, ha sok nyílvessző vesz célba!”
Az a szerencse ért, hogy megkaptam Cesar Chavez sírjáról
az egyik sastollat.
A zsálya a sas lelkével
repíti imáinkat a teremtőhöz.
Imádkozunk, hogy sok lelkesedéssel térjünk haza,
és folytathassuk az eddigi munkánkat a közösségért.
Hogyan érteted meg másokkal,
hogy igenis elérhetnek változást a rossz dolgokban,
a nekik nem megfelelő dolgokban?
Ha embereket szervezünk,
akkor azt kell megértetni velük, hogy nekik kell irányítaniuk.
Nekik kell dolgozniuk,
meg kell érteniük, hogy ha ők nem teszik meg, akkor nem történik semmi.
Azt szoktam mondani, hogy mindenkiből lehet aktivista.
Igen. Nos, a gyerekeidből az lett.
Ez elég lenyűgöző.
A tüntetések összekovácsolják a családot.
Itt jönnek.
DOLORES UNOKÁI
Üdv mindenki!
Sziasztok!
Salud.
Egészség!
Úgy örülök,
hogy ilyen fontos dolgokat tesz az anyukám!
És hogy ezeket a családunk is megörökölte.
Ez a csodás az egészben. Hogy továbbvisszük. Folytatjuk.
Nem engedjük el.
Szerintem a jó anyaság elsősorban a szereteten múlik.
Segítsünk a gyerekeinknek kiteljesedni,
éreztessük velük, hogy mellettük állunk!
Az a lényeg, az a fontos az egészben, hogy a családunkban
meglegyen a kapcsolat és a szeretet.
Ez egy család. Mi egy család vagyunk.
Kicsit más nagynéni vagyok, de attól még az vagyok.
Szerintem az én anyukám
mindig is arra nevelt engem,
hogy csakis én lehetek önmagam.
És hogy hozzak ki minél több mindent önmagamból.
Ez olyan kötelék, ami ha jól működik,
akkor az tényleg a világot jelenti.
Szeretlek, de annyira!
A feliratot fordította: Alimuradov Dóra