Uzcepsi man olu kulteni?
Jā. Uzcepšu kulteni.
-Ar sieru? -Jā, mazdrusciņ.
Man patīk gatavot ēdienu kopā ar bērniem, jo tas ir brīnišķīgs paņēmiens,
kā iemācīt pacietību, mazdrusciņ ķīmijas
un daudz matemātikas.
Šķiet, ka ēdiena gatavošana ir metafora.
Tāpēc, ka savā ziņā
tā atgādina bērnu audzināšanu, tev tā nešķiet?
Cilvēks cenšas no visas sirds. Ideāli nebūs.
Jā. Zini,
bet ir reizes, kad cukura vietā gadās piebērt sāli…
-Jā. -…un jāsāk viss no jauna.
Domāju, ka vecākiem arī jāpalīdz bērniem saprast:
pat ja viņi ļoti centīsies, būs jomas, kur viņi nebūs vislabākie.
-Tieši tā. -Tomēr viņiem tas var patikt.
To joprojām var izbaudīt.
Kļūšana par mammu ir labākais, ko esmu paveikusi,
un grūtākais, ko esmu darījusi.
Prieks, ka joprojām tā domā,
-stāvēdama man blakus. -Jā.
Zini, māšu un meitu attiecības
ir gan visneparastākās, visciešākās, visbrīnišķīgākās attiecības,
gan arī vismokošākās, tāpēc ka tik ļoti gribas sargāt un lolot,
bet reizē arī izveidot neatkarīgu cilvēku. -Nu…
Tiešām grūti.
Nedomāju, ka mūsu attiecības bijušas mokošas.
Tu biji pusaudze. To es atceros.
Labi. Darbības aina.
Daudzas sievietes prot darbināt savas olnīcas.
Es…
Šī ir ģimene. Mēs esam ģimene.
DŪŠĪGAS SIEVIETES IR MĀTES
ATMIŅAS
Apžēliņ!
Albumu šķirstīšana ir kas tāds,
man tev jāteic, ko es ļoti mīlu.
-Brīnišķīgi. -Dievinu.
Tā ir tava vecmāmiņa, mana mamma Dorotija, kas tur tevi rokās.
Un šeit… Nogriezām manu nabaga tēti,
bet viņš ir tur, atspiedies uz spieķa.
Un tad,
kad skatos šos skaistos uzņēmumus uzreiz pēc tavas piedzimšanas,
nāk prātā, cik tā ir kolosāla, visaptveroša atbildība,
kad tev pasniedz bērniņu.
Kad pēkšņi
tu esi atbildīga par šo jauno, mazītiņo cilvēciņu.
Tā bija diezgan biedējoša atbildība, un…
Lai gan atceros, tu man bērnībā vienmēr teici,
-ka mēs ar visu tiksim skaidrībā… -Jā.
…un arī, ka varbūt vajadzēs laiku,
jo tu iepriekš neesi bijusi mamma
-un es neesmu bijusi bērns. -Pareizi.
Domāju, augot man bija ļoti svarīgi to dzirdēt,
un šķiet, tas palīdzēja, kad pati kļuvu par mammu.
-Tā bija pastāvīga žonglēšana… -Jā.
…kā jau daždien audzināšana
un, zini, mātei meitas audzināšana.
Ak kungs. Šeit mēs kopā balsojam.
Kad tētis kandidēja uz prezidenta amatu.
-Tas bija kāds 1992. gads. -92. Jā.
Es pati biju uzmanības centrā,
tāpēc darīju visu, lai sargātu tevi no pētījošiem skatieniem,
tomēr negribēju arī izolēt.
Tāpēc meklēju pareizo līdzsvaru…
Bet šis līdzsvars un attiecību dinamika ar laiku neglābjami mainījās.
Jā.
Būt par mammu ir tas, kam vajag lielu dūšu,
un domāju, ka mammas un meitas, ar kurām runājam,
var mums daudz iemācīt.
To noteikti var teikt par Goldiju Hounu un viņas meitu Keitu Hadsoni.
Goldija saprot, cik sarežģīti
ir dzīvot visu acu priekšā.
Jau aktrises karjeras sākumā viņa cīnījās ar depresiju un trauksmi.
Nespēju iziet sabiedrībā, lai man nekļūtu slikti.
Pēkšņi biju par kaut ko kļuvusi, lai gan pati vēl nezināju, kas esmu.
Es aizgāju pie ārsta.
Viņa sāka meditēt, un tas ļoti palīdzēja.
Pat nodibināja bezpeļņas organizāciju,
kas māca bērniem, kā pārvarēt stresu.
Man ļoti patīk, ka Keita mantojusi ne tikai mammas aktrises talantu,
bet arī izpratni, ka jārūpējas par savu fizisko un garīgo labsajūtu.
Mēs aprunāsimies par viņu savstarpējām attiecībām
un kā iegūt pašapziņu un spēju atgūties, un optimismu.
TOPANGA KALIFORNIJA
Apbrīnoju, ka Goldiju un Keitu vieno mīlestība pret deju,
kas mums visām ir kopīga.
Aizraujošs prāta un ķermeņa līdzsvara izpausmes veids,
un viņas aicina mūs uz deju grīdas.
Mammas un meitas.
-Jauki tikties! -Sveika, mīļā!
Ak dievs.
Kur jūs esat mūs ievilkušas?
Jūtu, ka tuvojas stunda.
Teicu mammai, ka priecājos, ka piekritāt dejot tango, jo…
-Tu smejies? Viņa bija sajūsmā. -Es biju sajūsmā.
Es vienmēr piekrītu deju stundām,
un tango stunda nav bijusi gadus desmit, tāpēc ir laiks.
GOLDIJA HOUNA UN KEITA HADSONE
Tas ir kolosāli.
Vēlējos teikt, ja gribat runāt par attiecībām,
lūk, ko es daru jau kopš bērnības.
Viņa pamet mantas.
Es tāda: "Rekur mammas jaka."
Pēc katras iziešanas man rokās ir visas viņas mantas.
Brilles, atslēgas. "Kur manas mašīnas atslēgas?"
Pie manis, mammu. Man ir atslēgas.
Gribētu teikt, ka viņa melo, bet tā nav.
Tā. Esam gatavas. Labi.
Kas jādara?
Argentīnas tango galvenais ir partnerība, tāpēc abām pusēm jāatdod viss.
KARLOSS BARRIONUEVO TANGO SKOLOTĀJS
Kaisle pieder pie tango.
Tā ir saikne. Uzticēšanās. Pilnīgi jāatbrīvojas.
MAITE VALDESA TANGO SKOLOTĀJA
Sākumā visam vajag kārtību, vai ne?
Ja es gribu vadīt, mana kreisā roka būs ārpusē. Labi?
Viens, divi.
Varam dejot četrstūrī.
Un tad vadīšanas smalkumi. Ja ir vēlēšanās, būs iespēja.
Jūs zināt, ko gribat darīt, panāciet to.
-Labi. Gribi vadīt, mammu? -Nē, gribu, lai tu vadi.
Kas notiek? Labi.
Šoreiz uz sāniem.
-Pa la… -Uz šo pusi.
Tev jādara viss, ko es tev lieku.
Manu varu tikko piesavinājās.
-Kā jūs vadījāt viena otru? -Interesanti.
Es vadīju, bet mammai kļuva garlaicīgi.
Viņa pagrieza mani.
Man bija tāpat. Es vadīju, bet mamma tāda: "Labi."
"Gribu, lai tu vadi, bet tikai 20 sekundes."
-Jā, vai ne? -Tieši tā.
Tagad, kad esat iemanījušās,
jūs varētu padejot ar Karlosu.
Apsēdieties vietā.
-Gaidīsim, kad kāds uzlūdz. -Un viņš jūs uzlūgs.
-Skaidrs. -Sākam.
Viņa laikam būs pirmā.
Viņš izvēlējās mani.
Mammu.
Dievīgi!
-Dabas dots talants. -Dabas dots talants.
-Bravo! Tas bija labi. -Jā! Bija lieliski.
Es lepojos ar tevi.
-Varbūt iziesim laukā? -Jā.
Tik skaista diena.
Deju stundā mēs spriedām, cik svarīgi ir kustēties
un mazliet aizmirsties.
Cilvēks burtiski, ziniet, saplūst ar sevi,
un tas palīdz izprast, kas ir apzinātība.
Viena no lietām, ko mēs gribam zināt kā vecāki, -
ka šī emocionālā ķēdes reakcija tiešām pastāv.
Ka bērni jūt to pašu, ko jūs.
Un kā noskaņoties uz bērnu viļņa.
Zinu, ka tad, ja mamma ir noskaņojusies uz mana viļņa,
-es redzu savu emocionālo stāvokli. -Tas ir… Jā.
Bet kā jūs abas tikāt galā ar to, ka tu gribēji kļūt par aktrisi,
ka tu izvēlējies profesiju, kurā tavai mammai bija tādi panākumi?
Šķiet, man bija 11… vai pat desmit gadu, kad teicu:
"Mammu, es gribu būt aktrise."
Viņa tāda: "Labi."
-"Piebremzē. Ej uz savu istabu." -"Atgriezies piektajā klasē."
"Un atgriezies piektajā klasē."
Bet kas notika…
viņa ļāva man kandidēt uz lomu. Viņa…
-Atceries, uz kādu lomu? -Jā.
Tā bija situāciju komēdija ar Hauiju Mendelu.
Nevar būt!
Jā, un mamma man neteica,
ka esmu dabūjusi to lomu.
-Ko tu viņai teici? -Viņu izvēlējās.
-Teici, ka viņa nav dabūjusi lomu? -Jā.
"Viņi izvēlējās citu" un "Tas nekas."
Man bija iespēja izjust, kā tas ir, lai gribētu vēl padzīvot kā parasts bērns.
Es tiešām gribēju, lai viņai ir pēc iespējas normālāka dzīve
vismaz līdz izlaidumam.
Bet citādi es likos mierā.
Vairs neko nekontrolēju.
-Tas nenozīmē, ka ir viegli. Nenozīmē… -Nenozīmē, ka ir viegli.
-Ka vienmēr piekrīti. -Nē. Mēs to labi zinām.
Mēs mācāmies, vai ne?
Un tad, kad jāpasaka tas, kas jāpasaka,
mēs to pasakām, bet ne jau nepārtraukti…
-Ne… Jā. -…tāpēc, ka no tā nav nekāda labuma.
Es iznācu ļoti "dūšīga".
Esmu centusies dzīvot saskaņā ar prātu un sirdi.
Tāpēc, ka es zinu: uzņēmējdarbībā un filmēšanas laukumā
mēs visi nākam ar kaut ko ļoti spēcīgu.
Un es saku jaunietēm, īpaši vadošos amatos,
ka līderība nav vienvirziena ceļš.
Tā ir milzīga varavīksne, ko veido dažādi raksturi un stiprās puses,
kas var satikties, lai radītu kaut ko tiešām spēcīgu.
Tur vajag tādu pašu dūšu, man šķiet, kā lai izietu uz skatuves.
-Tu esi tik burvīga. -Tu gribi ballēties.
Hilarija tāda: "Kustamies!"
Uzmanīsimies.
Mammu sadursme.
-Ļoti mīlu šos uzņēmumus… -Jēziņ. Cik mīlīgi.
…kur esam mēs ar mammu.
-Tu esi tik mīlīga. -Jā, esmu. Paskaties uz mani.
Kāpēc tu mani nekad tā nepucēji?
Tu nebūtu to pacietusi.
Pat agrā vecumā tu biji ļoti izvēlīga,
ko drīkstu tev vilkt mugurā.
Šis ir manas mammas vidusskolas izlaidums.
Tavai mammai tas bija ārkārtējs sasniegums,
-jo vecāki izdzina viņu no mājas. -Jā.
Viņu faktiski pameta un atstāja novārtā…
-Viņas vecāki un vecvecāki. -Jā.
Skatoties uz savu māti, jo vairāk uzzinu par viņas dzīvi,
jo vairāk apbrīnoju, cik ļoti viņa centās būt laba māte,
jo viņai tādas nebija.
Bet tā ir atšķirība starp māti un mātišķumu, vai ne?
Jā.
Ja sieviete ir tiešām mātišķa, viņa neatmet bērnam ar roku.
KEJENA DOROŠOVA LGBTQ AKTĪVISTE / G.L.I.T.S. DIBINĀTĀJA
Tas atgādina Kejenu, kas bijusi māte daudziem bērniem,
kas izdzīti no mājas par to, ka ir geji vai transdzimuma personas,
vai domā, ka viņiem nav nākotnes, kopienas.
Viņa ir izveidojusi pašu izvēlētu ģimeni.
-Jā. Nevis ģimeni, kurā piedzimst… -Pašu izvēlētu ģimeni.
KVĪNSA ŅUJORKA
Sveiki! Dzirdēju, ka te esot ballīte.
-Sveiki! Nāciet. Jā, not… -Tik daudz cilvēku.
-Sveiki visiem! -Daži draugi.
-Sveiki! -Sveiki!
TVINKLA ARIJA POLA
-Esmu Tvinkla. Patīkami. -Priecājos.
-Mana studente. -Priecājos.
DORKASA ADEDOJA
-Nevar būt! Apžēliņ. -Jā. Es studēju Meilmenā. Jā.
Lieliski.
Kad Dorkasa piezvanīja: "Mana pasniedzēja ir Čelsija,"
-es teicu: "Mēs ejam pareizajā virzienā." -Jā.
Kejena nodibināja GLITS 2015. gadā.
GEJI UN LESBIETES TRANSDZIMUMU SABIEDRĪBĀ
Tā ir iekļaujoša izmitināšanas programma transpersonām,
kas šokējoši bieži paliek bez mājām.
Bet viņa dara daudz vairāk, nekā tikai sarūpē cilvēkiem pajumti.
Mēs viņiem nepalīdzam, sagādājot tikai brīvbiļeti un HIV testu.
Dosim to, ko viņiem tiešām vajag.
Izglītību. Tas ir visa sākums.
Mēs iepazināmies, kad man nebija vidusskolas diploma.
Rudenī beigšu skolu
un ar viņas palīdzību ceru tikt Kolumbijas vai Džordžijas Universitātē.
-Viņa grib kļūt par juristi. Es atbalstu. -Jā!
Viņa izcēlās ar gudrību.
VANESA VORIJA
Viņa ir ceļā uz maģistra un doktora grādu.
-Kādā jomā? -Sociālajā aizsardzībā.
-Viņas atbalsts bija svarīgs, jā? -Katrā ziņā. Jā.
Viņas atbalsts un maigie draudi.
Viss kopā.
Uzskatu, ka mātišķums ir liels spēks.
Man visā pasaulē ir bērni, kurus es dievinu un mīlu.
Mūs bieži neaicināja uz Ziemassvētkiem, Pateicības dienu, Lieldienām,
ko vairums svin kopā ar ģimeni.
Tāpēc, būdama mamma, es varu radīt šos brīžus,
atlīdzināt tos gadu desmitus, kad viņi to nevarēja.
Tādi cilvēki kā es bieži aizbēg no mājām, mūs neatbalsta,
tāpēc ka mēs gribam atrast savu patieso dzīvi šajā pasaulē.
Bet kas notiktu, ja mums būtu vecāki,
kas mūs šajā ceļā atbalsta, vai ne?
Tāpēc viņa aizpilda šo tukšumu
daudziem ceļā satiktiem jauniešiem.
-Viņa uzņēmusies vecāku lomu. -Jā.
Nevar iemācīt jauniešus,
neizstāstot par savu ceļu, kā esam tik tālu nokļuvuši.
Pareizi.
Es aizgāju no mājām pusaudzes vecumā.
Nebija gluži tā, ka man nebija mammas.
Mamma bija, bet ar nosacījumiem.
Ar nosacījumiem, kuriem nebiju gatava piekāpties,
tā bija mana pašizpausme, kas es esmu.
Pusi dzīves bijusi nosliece uz pašnāvību. Nevarēju no tā izvairīties.
Flolesa Sabrina
man palīdzēja, kad es kā jauniete cīnījos
un pārdzīvoju dzimuma identitātes krīzi.
Māte mani sauc par Džeku, bet es strādāju kā Sabrina.
Visi transvestīti sauc mani par Sabrinu.
Flolesa kā mana transdzimuma mamma
mani labvēlīgi ietekmēja, un es paliku dzīva.
Kad paliku bez mājām un burtiski dzīvoju Centrālparkā,
viņa pamanīja mani un teica: "Celies!"
Teicu: "Es neiešu tev līdzi."
Bet viņa: "Nē, nāksi gan. Savāc somas. Nāc!"
Kad iegājām ēkā, durvis bija vaļā.
Viņa teica: "Manas durvis vienmēr ir vaļā. Tu redzēsi.
Es nekad neslēdzu durvis, lai tev līdzīgie var pa tām ienākt."
Iepriekš biji viņu satikusi?
Nē. Un tad viņa izdarīja kaut ko ļoti iedarbīgu.
Aizveda mani atpakaļ mājās pie mammas un izskaidroja, kas ir dzimuma identitāte.
Cik cilvēku bija gatavi ziedot savu laiku,
lai paskaidrotu homofobiskiem vecākiem,
ka tas nav iemesls, lai padzītu savu bērnu?
Es pieņēmu viņas mācību un nodevu to tālāk viņiem visiem.
Viņa sniedza man ģimenes mīlestību. Es to izjutu pirmo reizi.
HOAKINS REMORA
Nav nekā, kas pārveidotu vairāk.
Kad biju 15 gadus veca transvestīte,
kas skraida pa Sanfrancisko ielām,
vai nu jāsniedz seksa pakalpojumi, vai jābūt tik glītai, lai uzstātos.
Par normālu darbu no deviņiem līdz pieciem
un augstāko izglītību nebija ko domāt.
Tāpēc, ja es to daru, varbūt kāds nodomās: "Es arī tā varu."
-Jo tu padari to redzamu. -Es padaru to redzamu.
Es viņai ticēju, kad viņa neticēja sev.
Es ticu visiem šiem mazulīšiem.
Tagad ar mammu esam tā kā izlīgušas.
KEJENA AR MĀTI
Vēl drusku dusmojos,
bet klausieties.
Mums bija ballīte, un mamma bija ļoti apjukusi.
Nekādu dzimumu ierobežojumu, te bija visi.
Un mana māte, lai Dievs svētī viņas smuko, veco pēcpusi, teica:
"Es esmu transdzimuma persona."
Es teicu: "Mā!" Viņa: "Zinu. Es tikai gribēju to pateikt."
Tobrīd viss tika piedots.
Lieliski uzņēmumi no laika, kad tev bija kādi 12 gadi.
Baltajā namā.
Skaties. Jau tikpat gara kā es.
Man tas šķiet ļoti uztraucoši.
Jāteic, ka man tie bija nozīmīgi brīži.
Šķiet, gribēju, lai nostājamies ar mugurām kopā…
-Jā, tā bija. -…lai visi pārējie redz.
Cik mīļi.
Lieliski.
Interesanti, kā bērni 12, 13 gadu vecumā
tik ļoti grib zināt, kur ir viņu vieta,
un pirmā vieta ir ģimene.
Un mātes ir gatavas iet līdz pasaules malai,
lai bērniem būtu viss, ko viņiem vajag.
Tāpēc gribu runāt ar Merjamu Alsultānu.
Viņa ir māte no Saūda Arābijas,
viņai bija sarežģīta laulība,
un viņa mācījās par burvju mākslinieci
valstī, kur burvju triku rādīšana ir aizliegta
un daudzās svarīgās sievietes dzīves jomās galavārds joprojām pieder
vīriešiem.
Viņa pieņēma lēmumu aizbraukt kopā ar meitu,
-aizvest meitu prom… -Lūk, lēmums, kam vajag dūšu.
…no visa, ko viņa pazinusi,
lai meitai būtu vairāk iespēju, vai ne?
Dot meitai iespēju piepildīt jebkuru savu sapni
burvju mākslā vai kur citur.
Vienalga kur.
Varbūt viņas iemācīs mums kādu triku.
Nezinu, vai gribēs kaut ko atklāt.
Nezinu. Redzēsim.
LOSANDŽELOSA
Lūdzu.
"Nāc tuvāk. Pūce Artemīda."
"Pasaki burvju vārdus, lai ienāktu"?
Abrakadabra?
Sezam, atveries!
Paskat, mammu.
Labi. Ejam.
"Neredzamā Irma aicina jūs klavieru salonā."
Šķiet, būtu jāiet kā procesijā.
Oho!
Merjama vingrinājusies burvju triku rādīšanā jau no bērnības.
Šī aizraušanās turpinājās arī pēc pārcelšanās uz ASV 2013. gadā.
MERJAMA ALSULTĀNA
-Sveikas, Merjama un Džūdija! -Lūdzu!
Sveikas! Džūdij, priecājos…
Merjamas meita Džūdija arī iemīlējās burvju mākslā.
Tagad viņas abas kopā redzamas
Losandželosas slavenajā Magic Castle.
-Tāpat kā cilvēki… -…mēs esam dažādās krāsās.
-Dažādos toņos. -Dažādās formās.
-Ar dažādām interesēm. -Un dažādiem raksturiem.
Diemžēl atšķirības mūs reizēm sašķeļ.
Gadu gaitā tās izraisījušas lielas nesaskaņas.
-Patriarhālismu. -Rasismu.
Verdzību.
Karus.
Hilarij, atceries laiku, kad juties atsvešinājusies no visiem,
un šādi pārrauj pavedienu.
Čelsij, es gribētu, lai tu izdari to pašu.
Sirdi plosoši, vai ne?
Tomēr kaut kas var mūs…
…vienot.
Tagad, Hilarij, savāc, lūdzu, visus pavedienus
un savirpini kamolā.
Lieliski.
Ja meklējam to, kas mums ir kopīgs…
…mēs atrodam vienotību un kopīgu cilvēcīgumu.
Patiesībā mums ir vairāk līdzīgā…
…nekā atšķirīgā.
-Oho. -Kopā varam padarīt pasauli labāku.
-Apbrīnojami! -Žēlīgais dievs!
-Āmen! Vai ne? -Āmen.
Tu esi pirmā vai vienīga saūdiete burvju māksliniece?
Manā bērnībā
sievietes nedrīkstēja uzstāties uz skatuves un viss.
Ne tikai ar trikiem.
Nemaz nedrīkstēja uzstāties.
Tāpēc nezinu, vai biju pirmā.
Publikai sāku uzstāties tikai tad,
kad ierados ASV.
Pastāsti, lūdzu, mazliet par savu ceļu šurp.
Tas bija smags lēmums. Joprojām ir.
Faktiski, kad ierados ASV, es vēl biju precējusies.
Es atbraucu kopā ar bērnu.
Gribēju izšķirties, kamēr bijām tur, bet tas bija ārkārtīgi sarežģīti.
Sievietes Saūda Arābijā joprojām nedrīkst pieprasīt šķiršanos.
Vīrietis drīkst šķirties no sievietes.
Tāpēc es jutu, ka tiek kontrolēta ne tikai mana,
bet arī mana bērna dzīve,
jo viņa arī ir meitene.
Tāpēc es nolēmu palikt un lūdzu patvērumu.
Mēs joprojām esam šeit. Jā.
Mēs šeit redzam daudz burvju mākslinieku vīriešu.
Es, protams, esmu augusi ar priekšstatu,
ka burvju mākslinieks ir vīrietis, bet sieviete - tikai asistente.
-Pareizi. -Tā ka tu jau lauzi stereotipus.
Sievietei sākumā var būt grūti.
Vīrieši atklāti māca cits citu.
Bet sievietei varbūt
piedāvā tikai asistentes lomu.
Tāpēc pagāja daudz laika, līdz tika lauzti šie dzimumu stereotipi.
Kad sievietes cenšas izvirzīties, vienmēr ir negatīva reakcija.
Ir sabiedrības daļa, spēki, kas vēlas apturēt šo virzību uz priekšu.
Ko tu novēli savai meitai Džūdijai?
Kādu nākotni tu viņai vēlētos?
Manā bērnībā visas dzimumu lomas bija stingri noteiktas,
neviens nedrīkstēja tās pārkāpt.
Es biju spiesta palikt mājās un ievērot noteiktu ģērbšanās etiķeti,
un sievietes nedrīkst šo, un sievietes nedrīkst to.
Gribu, lai viņa var darīt visu, ko grib.
Domāju, ka nav robežu tam, par ko viņa var kļūt.
Man tas ļoti patīk.
-Tavas kāzas! -Jā.
Ja reiz mēs runājam par dūšīgām sievietēm…
Man trūkst vecmāmiņas, iedomājos par viņu katru dienu.
Man šīs ir tik patīkamas atmiņas.
Jāteic, ka man ļoti patīk šī mūsu fotogrāfija.
Protams, viena no vismīļākajām ir tā,
kurā es cenšos tev dot mātišķu padomu,
bet tu negribi ne dzirdēt.
-Tu to absolūti nepieņem. -Skaties, es atdarinu tevi.
-Mācos no tevis. -Taisnība.
Tu ieliki rokas sānos. Es ieliku rokas sānos.
Pilnīga taisnība.
Es izjutu prieku, bet arī bažas, kāda būšu kā māte.
Tāpēc, ka visi gaida, ka būsi nevainojama,
bet tu zini, ka tas ir absolūti nereāli.
Un neveselīgi.
-Neveselīgas gaidas. -Un tas ir nesasniedzami.
Tāpēc gribu dzirdēt Kudži stāstu.
Mamma, imigrante Sintija, viena audzināja meitu.
Izrādījās, ka ne tikai viņa kļuva par ārsti,
bet arī viņas meita.
Ļoti gribu pārrunāt ar viņām, kā var izaudzināt dūšīgu sievieti.
Kā var izrauties no perfekcionisma lāsta?
LENOKSA MASAČŪSETSA
Mēs pētījām
un nezinām nevienu citu māti un meitu…
DR. SINTIJA KUDŽI-SILVESTRA
…kas būtu reizē studējušas medicīnu
un kopā turpinājušas mācīties rezidentūrā.
Mēs arī iegūglējām.
Tāpēc pastāstiet mazliet par sevi.
Es mācījos māsu skolā. Vai ne?
Un strādāju par medmāsu astoņus gadus.
Džezmina vēl bija pārāk maza,
lai es turpinātu medicīnas studijas.
DR. DŽEZMINA KUDŽI
Domāju: "Ziniet? Būšu praktizējoša medmāsa."
Kad nolēmi studēt medicīnu?
Vienmēr esmu zinājusi, ka gribu studēt medicīnu,
jo vienmēr biju kopā ar mammu.
Pat tad, kad viņai bija lekcijas,
es biju tur, viņas fizikas lekcijās,
māszinību lekcijās.
Patiesībā es jau uzreiz gribēju, lai viņa kļūst par ārsti.
-Tiešām? -Tāpēc rādīju: "Šis ir stetoskops."
Tātad viņa spēlēja Operāciju
daudz nopietnāk?
-"Šeit tā nedara." Jā. -"Tā nedara."
Kad es augu, man nebija tik daudz paraugu,
afroamerikāņu paraugu.
Ja nav šāda cilvēka vai šāda tēla, kas parāda, ka tas ir iespējams,
tas ir daudz grūtāk.
Es zināju, ka būšu viņas lielākais iedvesmas avots.
Tāpēc nedrīkstēju padoties.
Ja es neizturēšu, viņai arī būs iegansts neizturēt.
Esmu pateicīga mammai par to.
Jo, kā viņa teica,
es redzēju viņu un sapratu: "Jā, es to varu."
Nebija pat divu domu.
Tā ka mamma tiešām ir kūrējusi manu dzīvi.
Domāju, ka tev arī pienākas atzinība.
-Es arī tā domāju. -Jā.
Kudži ģimenes drosme iedvesmoja mūs kopā pārvarēt kādas bailes
tuvējā bišu dravā.
Šos uzvelk kā lielus kombinezonus.
Kapuci var nelikt.
To uzliksim, kad būsim dravā un atvērušas stropus.
-Labi, jā. -Atvērsim stropus? Labi!
Ievērojāt, ka stāvu starp ārstēm?
Laipni lūdzu manā birojā!
Jūs atrodaties…
FELĪSIJA PULIJA BIŠKOPE
-…vairāk nekā 100 000 bišu klātbūtnē. -Žēlīgā debess.
Visvairāk man patīk, ka bites ir neaptverami nesavtīgas.
Šīs bites dzīvo tikai sešas nedēļas.
Un tās likumīgi nostrādina sevi līdz nāvei,
lai dotu labumu nākamajai paaudzei.
-Mēs varētu pamācīties no bitēm. -Jā gan.
Mēs varam daudz mācīties no bitēm.
Ak kungs.
Labi.
Apžēliņ.
Šeit lielākā daļa ir tā sauktās darba bites.
Apbrīnojamas.
-Gribat paņemt rokā? -Labi.
Jūs varat…
-Dod viņai. -Es paņemšu.
Viņa grib pārsteigt dēlu.
Sveiki, Šarlote, Eiden un Džesper!
Re, mamma tur rokā bites.
Un vecmāmiņa stāv drošā attālumā.
-Lieliski. Ņem. -Turi?
Oho.
Es tūliņ pārvarēšu šīs bailes.
-Tūliņ. -Es to izdarīšu.
Skaties, Džezmina. Skaties.
-Es ļoti lepojos ar tevi. -Es lepojos ar sevi!
Es lepojos ar jums.
Kad saucam sievietes par dūšīgām,
tas nenozīmē, ka viņas nezaudē drosmi, nepiedzīvo vilšanos vai neveiksmes.
Vai ka reizēm nevajag citus, kas palīdz turpināt.
-Jā. -Mēs pieredzējām tieši to.
Es pirmajā kursā medicīnas skolā biju nesekmīga.
Atceros, ka tas bija vissmagākais trieciens.
Domāju: neesmu droša, vai gribu to turpināt.
Bet mamma teica:
"Džezmina, tu spēj. Tev tikai jānoskaņojas."
Manuprāt, vissvarīgākais,
lai gūtu panākumus - iemācīties noskaņoties pēc neveiksmes.
-Āmen! -Pareizi.
Nav nekā labāka par došanos jaunā dēkā
un iespēju piedzīvot to kopā ar mammu.
Paskat, kādi lieliski uzņēmumi!
-Mums gāja tik jautri. -Jēziņ!
Jēziņ, Čelsij!
Pasaules apceļošana kopā ar tevi bija viens no lielākajiem priekiem,
-dzīvojot Baltajā namā. -Piekrītu.
Es burtiski paplašināju redzesloku.
Te mēs esam Tādžmahalā. Tiešām lieliska diena.
Es centos dot tev ieskatu savā pieredzē
un reizē bagātināt tavu dzīvi.
Tā bija kolosāla iespēja.
Biju laimīga, ka varēji dalīties tajā ar mani.
Es arī.
Man laimējās iepazīties ar daudziem drosmīgiem, dūšīgiem ļaudīm.
It īpaši ar mātēm, kas cīnās par saviem bērniem,
cenšas uzlabot savu bērnu dzīvi
vai nepiekāpjas varenu interešu priekšā.
Tas izraisa cieņu un dod iedvesmu.
Prātā nāk Doloresa Verta, sena draudzene.
Doloresa līdzās izcilajam arodkustības līderim Sesaram Čavesam…
DOLORESA VERTA PILSOŅTIESĪBU AKTĪVISTE
…cīnījās par Kalifornijas vīna dārzu strādnieku apvienošanu arodbiedrībā.
Viņa vadīja protestus pret nedrošiem darba apstākļiem,
kaitīgiem pesticīdiem un ļoti zemo algu.
Viena no galvenajām valsts mēroga vīnogu boikota organizētājām.
Pērn tika nogalināts tūkstotis cilvēku.
Cilvēki jautā: "Kur? Vjetnamā?"
Es atbildu: "Nē. Amerikas Savienoto Valstu laukos."
Strādnieki ir cēlušies.
Visā valstī notiks streiki,
kas nerimsies, līdz neiegūsim vienlīdzību.
Doloresa Verta, sena draudzene, kas darbojas arodbiedrībā…
ROBERTS KENEDIJS
Viņa bija pirmajās rindās, iestājās par strādnieku tiesībām,
cilvēktiesībām, sieviešu tiesībām.
-Un viņai bija 11 bērni. -11 bērni.
11 bērni vairāk nekā 30 gadu laikā.
Viss šajā pasaulē ir nācis no sievietes miesām!
BEIKERSFĪLDA KALIFORNIJA
Pat pēc daudziem gadiem Doloresa nav kļuvusi rāmāka.
Tāpat kā viņas meitas.
Vairākas palīdz vadīt Doloresas Vertas fondu,
kas atbalsta un apmāca
sabiedrisko darbinieku nākamo paaudzi.
Kad cepu un gatavoju čili piparus,
smarža atsauc atmiņā mūsu vecmāmiņu.
LORIJA DE LEONA ARHĪVU PROJEKTA DIREKTORE
Viņa gatavoja tamales.
Mēs ēdiena gatavošanu neiemācījāmies no mātes.
KAMILA ČAVESA RĪKOTĀJDIREKTORE
Nē. Viņa gatavo tikai dažas reizes gadā.
Mamma bija aizņemta. Viņa cīnījās,
tāpēc mēs smēlāmies zināšanas no apkārtējiem.
ANHELA KABRERA VALDES LOCEKLE
Ātrāk gribu satikt Doloresu. Domāju, ka gatavosim tamales.
-Noteikti gatavosim tamales. -Tu zini, ka es tās dievinu.
Sveiki!
-Apžēliņ, priecājos jūs satikt! -Paldies par uzņemšanu.
Laipni lūdzam!
Cik aizraujoši. Visas meitas kopā.
Ziniet, bez viņām man tas nebūtu izdevies.
Kā teica mans jaunākais dēls Rikijs: "Man bija četras mātes."
Piesēdīsim un gatavosim tamales?
Kā tas iespējams, visu neapēdot?
Vēl jēlas.
-Kā jēla cepumu mīkla. -Nu…
Gribat teikt, ka neēdat jēlu mīklu?
-Nevajadzētu. -Gribēju teikt to pašu.
Cik gadu tev bija, kad iemācījies gatavot tamales?
Kad man bija 18 gadu.
Viena no manām skolotājām bija Elena Čavesa, Sesara sieva
Atceraties savu pirmo protestu?
MARIJA ELENA ČAVESA
Es neatceros, jo mēs burtiski uzaugām piketos.
Atceros, kā boikotējām vīnogas. Atceros, kā stāvējām pie lielveikala.
VALSTS MĒROGA VĪNOGU BOIKOTS
Viņa apturēja vairāk cilvēku nekā citi. Viņa dalīja skrejlapas:
"Vīnogās ir pesticīdi."
Viņai tolaik bija tikai seši gadi.
Kad viņas bija mazas, viņām nebija rotaļu dienu.
Viņām bija piketu dienas.
Jūs aicinājāt arī draugus?
Otrajā klasē teicāt: "Sestdien notiks kaut kas kolosāls!"
Arodbiedrības štāba teritorijā bija nepabeigta slimnīca,
un bērni vienmēr gribēja tur nakšņot.
Reiz mamma krāmēja mašīnu,
un bērni, Huanita un pārējie, viņi bija mazi, 10, 11 vai cik gadu…
Viņi gribēja tur pārnakšņot, bet mamma teica: "Nē."
Huanita jautāja: "Kāpēc ne?
Tu ļāvi Rikijam," mūsu brālim, "vakar palikt pa nakti."
Teicu: "Izklausās pēc seksisma. Jārīko pikets pret viņu."
Viņi paņēma nūjas un sāka riņķot ap mammas mašīnu,
neļāva viņai aizbraukt.
Viņi soļoja ap mašīnu un sauca: "Seksiste! Seksiste!"
Kamila, kura tolaik bija maziņa… kādi pieci, seši gadi…
viņa soļo ap mašīnu: "Seksīgi! Seksīgi! Seksīgi!"
Dievīgi. Aktīvisms turpinājās arī mājās.
-Viss. -Smaržo pēc tamalēm.
Lieliska iespēja jūs atkal satikt
kopā ar meitām.
Gribu vaicāt, Doloresa,
velns parāvis, kā jums izdevās vadīt kustību
un audzināt bērnus.
Huanita bez manis neēda,
tāpēc vajadzēja ņemt viņu līdzi uz sarunām.
Vēlāk vajadzēja paļauties uz vecākajām meitām,
kuras ļoti palīdzēja ar jaunākajiem bērniem.
Mums bija grūti, ka viņa tik bieži ir prom.
Vai tu arī to pārdzīvoji?
Atceros, bērnībā bija baisi murgi, ka ar viņiem kaut kas ir noticis.
Domāju, ka daļēji varbūt tāpēc
viņi ļoti centās, lai nekad nebūtu prom abi vienlaikus.
Man nebija brāļu vai māsu.
Man nav mana vecuma brālēnu vai māsīcu.
Tāpēc es augu gluži viena.
Tā ka mana pieredze ļoti atšķiras no jūsējās.
Mana mamma faktiski bija vientuļā māte
tolaik, kad sāka savu darbību.
Un mēs vadījām laiku kopienu sapulcēs,
ko rīkoja saimniecību strādnieki.
Kā jūs paskaidrojat bērniem un mazbērniem, kas ir Doloresa Verta?
Es cenšos dalīties ar savu bērnības pieredzi…
ALISIJA VERTA PREZIDENTES PALĪDZE
…kas ne vienmēr ir pozitīva.
Es visu atainoju ļoti tēlaini,
lai viņi saprot, ko vecmamma dara
un kāpēc vecmammas nav mājās.
Tāpat kā māte audzināja mūs:
ņēma līdzi uz piketiem un stāstīja, par ko tie ir,
un kas notiek…
Tā es audzināju savus bērnus.
Šķiet, lielākā daļa mūsu bērnu arī ir sabiedriskie darbinieki
kādā jomā.
Viņi saprot, cik svarīgi ir turpināt šo darbu.
Nevar ērti iekārtoties un teikt:
"Nu labi, esmu to izdarījis. Tagad viss."
Es stāstu jaukus stāstus par tiem, kas par mums rūpējās. Smieklīgus stāstus.
Reiz kāds sagrieza mammai riepas, tomēr viņa nogādāja mūs skolā laikā.
Domājām, ka nebūs jābrauc uz skolu. Viņa…
Domājāt: "Brīvdiena riepu, nevis sniega dēļ."
Bet mamma tāda: "Ne-e."
-Jā. "Jūs brauksiet." -"Brauksiet uz skolu."
Deleino parādīja, ko var izdarīt.
Strādnieki zina, ka viņi vairs nav vieni.
Domāju, daudzi nezina,
ka jūs bieži arestēja.
Un piekāva.
Par visu jāmaksā. Vai ne?
20. gs. 60. gados
bija tāda grāmata Jaki zināšanu ceļš.
Vienu frāzi es atcerēšos mūžīgi.
"Ja nolemsi kļūt par taisnības cīnītāju,
gaidi, ka tavā virzienā lidos daudz bultu."
Man bija liels gods saņemt ērgļa spalvu,
ko man pasniedza pie Sesara Čavesa kapa.
Un kopā ar ērgļa garu
salvija aiznes mūsu lūgšanas debesīs radītājam.
Mēs lūdzam, lai visi aiziet no šīs vietas ar tādu pašu enerģiju,
lai turpina darīt labo darbu, ko visas veicam sabiedrības labā.
Kā jūs pārliecināt cilvēkus,
ka viņi var kaut ko darīt, lai manītu to, kas viņuprāt ir nepareizi
vai viņiem neder?
Organizējot cilvēkus,
jāliek viņiem saprast, ka viņiem jāuzņemas vadība.
Viņiem pašiem jāstrādā un jāsaprot: ja to nedarīs,
nekas nenotiks.
Man patīk teikt, ka visi var būt aktīvisti.
Jā. Jūs esat izaudzinājusi visus savus bērnus par aktīvistiem.
Tas ir apbrīnojami.
Ģimene, kas kopā piketē, paliek kopā.
Viņi ir klāt!
DOLORESAS MAZBĒRNI
Sveiki!
Salud!
Priekā!
Man ļoti laimējies,
ka man bija māte, kurai bijusi tāda ietekme.
Domāju, ka visi esam to nodevuši tālāk.
Tas ir fantastiski, ziniet. Mēs to turpinām. Uzturam dzīvu.
Neļaujam iznīkt.
Domāju, būt par labu māti ir vispirms un galvenokārt mīlēt.
Jābūt blakus un jāpalīdz bērniem kļūt tik labiem, cik iespējams,
un jāļauj viņiem saprast, ka visu pārvarēsiet kopā.
Patiesa nozīme ir vienīgi izjūtai, ka ģimenē, ko mēs veidojam,
galu galā ir šī tuvība un šī mīlestība.
Šī ir ģimene. Mēs esam ģimene.
Es varbūt esmu citāda tante, tomēr es esmu tante.
Domāju, runājot par manu māti,
galvenais, ko viņa man iemācīja,
ka tikai es vienīgā varu būt es.
Un ko es darīšu, lai to vislabāk izmantotu?
Ja izdodas izveidot šo saikni,
tad tev ir viss.
Es tevi ļoti mīlu.
Tulkojusi Dace Andžāne