-Kan du lage eggerøre til meg? -Greit.
-Vil du ha ost? -Ja, litt ost.
Jeg elsker å lage mat med barna mine fordi det er en veldig fin måte
å lære dem å være tålmodige på, å lære dem litt kjemi
og ganske mye matte.
Tror du at matlaging er en slags metafor?
For til en viss grad
så er det som å oppdra barn, er det ikke?
Du gjør så godt du kan. Det blir ikke perfekt.
Ja.
Men så bruker du salt når du skulle brukt sukker…
-Ja. -…og må begynne på nytt.
Å være forelder er også å hjelpe dine barn å forstå
at selv om de jobber hardt, så blir de kanskje ikke best i noe.
-Ja. -Men de kan elske det.
De kan kose seg.
Å være forelder er det beste jeg har gjort, og det vanskeligste.
-Fint at du føler det sånn ennå. -Det gjør jeg.
Forholdet mellom mødre og døtre
er et enestående, nært og vidunderlig forhold,
men det er også anstrengt,
for du vil så gjerne både beskytte og nære,
-men også skape et uavhengig menneske. -Vel…
Det er vanskelig.
Det var aldri anstrengt mellom oss.
Du var tenåring. Det husker jeg,
Ok. Action-bilde.
Mange kvinner kan det å bruke sine eggstokker.
Jeg…
Dette er en familie. Vi er en familie.
MINNER
Du store min.
Det er noe med å bla i et album.
Jeg må bare si at jeg elsker det.
-Så fint. -Jeg bare elsker det.
Det er bestemoren din, moren min Dorothy, som holder deg.
Vi klippet ut min stakkars far.
Men han står og lener seg på stokken. Og så,
når jeg ser på disse flotte bildene fra da du ble født,
så tenker jeg over hvor utrolig overveldende dette ansvaret er
når man får en baby i armene. Når du plutselig
blir ansvarlig for et nytt, lite menneske.
Og det var et ganske skremmende ansvar.
Du sa alltid til meg da jeg var liten
-at vi skulle finne ut av det. -Ja.
Og at det kan ta en stund,
for du hadde ikke vært mor før.
-Og jeg hadde ikke vært baby før. -Ja.
Det var viktig for meg å høre det,
og det hjalp meg da jeg ble mor.
-Det var en balanse. -Ja.
Det å være forelder og å være mor til en datter.
Her stemmer vi sammen.
Da faren din stilte til presidentvalg. Dette var i 1992.
Siden jeg var offentlig person, prøvde jeg å beskytte deg mot søkelyset,
men jeg ville ikke isolere deg.
Det å finne den rette balansen…
Og den balansen og samspillet endret seg over tid.
Ja.
Å være mor er noe av det modigste du kan gjøre.
Disse mødrene og døtrene som vi skal snakke med
har mye å lære oss.
Det stemmer iallfall for Goldie Hawn og hennes datter, Kate Hudson.
Goldie vet alt om utfordringene ved å finne frem i livet i offentligheten.
Tidlig i skuespillerkarrieren slet hun med depresjon og angst.
Jeg kunne ikke gå ut uten å bli kvalm.
Jeg var plutselig noen, og jeg visste ikke hvem jeg var ennå.
Så jeg gikk til en lege.
Hun begynte å meditere.
Og hun startet en organisasjon som lærer barn om strategier for å tåle stress.
Jeg elsker at Kate ikke bare deler sin mors skuespillertalent,
men også det å ta vare på sin fysiske og psykiske helse.
Vi skal snakke med dem om deres mor og datter-forhold
og hvordan man innprenter selvtillit, utholdenhet og optimisme.
Jeg beundrer også at de danser sammen.
Jeg elsker også dans.
Det er en måte å uttrykke balansen mellom kropp og sinn,
og de inviterer oss ut på dansegulvet.
Mødre og døtre.
-Godt å se dere. -Hei.
Å gud.
Hva får dere oss med på her?
Jeg føler at en leksjon er på vei.
Jeg sa at jeg var så glad for at dere ville danse tango…
-Tuller du? Hun var så glad. -Jeg var glad.
Jeg sier alltid ja til dansetimer,
og jeg har ikke tatt en tangotime på ti år.
Dette er så fint.
Om dere vil snakke om forhold, så har jeg gjort dette med mamma siden jeg var liten.
Hun legger ting igjen.
"Å, der er jakka til mamma."
Mot slutten av kvelden så holder jeg alle tingene hennes.
Briller, nøkler. "Hvor er bilnøklene?"
Jeg har nøklene dine.
Jeg vil si at hun lyver, men nei.
Vi er klare. Gi oss instrukser.
Argentinsk tango. Dere må alltid være 100 % på hver side.
TANGOINSTRUKTØR
Lidenskapen er bare en del av det.
Tango har kontakt og tillit. Man må gi slipp.
TANGOINSTRUKTØR
Når man begynner, må man han struktur.
Om jeg vil lede, så er min venstre hånd på utsiden. Ok?
Én, to.
Og vi danser i en boks.
Når du leder, så skjer det du bestemmer deg for.
Du vet hva du vil, så gjør det.
-Greit. Vil du lede, mamma? -Nei, du må lede.
Hva skjer? Ok.
La oss gå til siden.
-Til… -Denne veien.
Du gjør bare det jeg sier at du skal gjøre.
Jeg ble også overmannet.
-Ledet dere hverandre? -Interessant.
Jeg ledet, og så begynte mamma å kjede seg, og gikk mot høyre.
Det skjedde med meg. Jeg ledet, og så sa mamma: "Ok."
"Du leder, men bare i 20 sekunder."
-Ja, sant? -Nettopp.
Nå som dere har fått teken, er det på tide å danse med Carlos.
Dere sitter der.
-Venter på å bli bedt opp til dans. -Han kommer og ber.
-Ja vel, ja. -Sånn, ja.
Jeg tror hun er først.
Han valgte meg.
Mamma.
Elsker det.
-Hun er et naturtalent. -Ja.
-Bravo. Det var bra. -Det var så fint.
Jeg er stolt av deg.
-Vil dere gå ut? -Ja.
For en fin dag.
I dansetimen snakket vi om hvor viktig det er å bevege på seg
og miste seg selv.
Du blir bokstavelig talt ett med deg selv,
som hjelper oss å forstå hva mindfulness er.
Det er det vi vil være klar over som foreldre.
Følelsesmessig smitte er ekte.
Barn føler det du føler.
Og man må føle det barna føler.
Når mamma føler det jeg føler, får jeg en mulighet
-til å se min egen tilstand. -Ja.
Men hvordan fant dere ut av det da du ville bli skuespiller,
å ha samme yrke som din mor hadde hatt så stor suksess med?
Jeg tror jeg var elleve eller ti år da jeg sa:
"Mamma, jeg skal bli skuespiller."
Hun bare "Ok.
-Ro deg ned. Gå på rommet ditt." -"Og tilbake på skolen."
"Tilbake på skolen."
Men det du gjorde,
var å gi meg muligheten til å prøvespille for noe.
-Husker du hva det var? -Ja.
Det var en komiserie med Howie Mandel.
-Du tuller. -Wow.
Ja, og mamma sa ikke dette,
men jeg fikk faktisk rollen.
-Hva sa du? -De ville ha henne.
-Sa du at hun ikke fikk den? -Ja.
"De valgte noen andre. Det går bra."
Det ga meg en smak på at jeg bare ville være barn igjen.
Jeg ville at hun skulle ha et normalt liv til hun ble ferdig på skolen.
Ellers ga jeg slipp.
Jeg kontrollerte ikke mer.
-Det er ikke enkelt. -Det er ikke enkelt, nei.
-Å alltid være enig. -Det vet vi godt.
Vi lærer underveis.
Når du må si noe som du virkelig trenger å si,
så sier du det, men ikke alltid…
-Ja. -…for det hjelper ikke.
Jeg kom ut med masse mot.
Det har vært viktig for meg å være mer til stede og snill.
Når jeg bygger opp firmaer eller jobber på et filmsett,
så kommer vi alltid med noe veldig meningsfylt.
Jeg liker å si til unge jenter, spesielt i lederstillinger,
at lederskap ikke er noe uniformt.
Det er en stor regnbue med forskjellige personligheter og styrker
som kan komme sammen for å skape noe sterkt.
Det er like modig som å gå ut på en scene.
-Du er så søt. -Du vil feste.
Hillary bare: "La oss gå."
Vi må passe oss.
Mødrekollisjon.
-Jeg elsker de bildene… -Du er bare så søt.
…av mamma og meg.
-Du er så søt. -Ja, bare se på meg.
Men hvorfor kledde du meg aldri sånn?
Du hadde aldri funnet deg i det.
Du var veldig egen, selv som liten, om hva jeg kunne kle på deg.
Dette er min mor siste dagen på videregående.
Det er en stor bragd for din mor,
-for besteforeldrene kastet henne ut. -Ja.
Hun ble forlatt av…
-Av foreldrene, og så besteforeldrene. -Ja.
Når jeg finner mer ut om moren min,
så er det utrolig imponerende hvor hardt hun jobbet med å være mor,
for hun hadde ikke sin egen.
Det er forskjellen på å ha født noen og å være mor.
Ja.
Om du virkelig er en mor, gir du aldri opp.
LHBTQ-AKTIVIST / STIFTER AV G.L.I.T.S.
Det minner meg om Ceyenne, som har vært mor for mange barn
som har blitt kastet ut hjemmefra fordi de er homofile eller trans
eller føler at de ikke har noen fremtid.
Hun har skapt en valgt familie.
-Ja, ikke en familie du er i slekt med. -En valgt familie.
Hallo. Jeg hører det er fest her.
-Står til? -Du har så mange her.
-Hei. -Har noen venner.
-Hei. -Hei.
-Jeg er Twinkle. -Hyggelig.
-En av elevene mine. -Hei.
-Du tuller. -Ja. Jeg studerte på Mailman.
Så fint.
Da Dorcas sa: "Professoren min er Chelsea",
-visste jeg at vi gjorde noe rett. -Ja.
Ceyenne startet GLITS i 2015,
et inkluderende miljø for unge transfolk som blir hjemløse i et alarmerende antall.
Det hun gjør handler om mye mer enn å gi folk tak over hodet.
Det hjelper dem ikke om vi gir dem T-banekort og en HIV-test.
Vi får dem dit de trenger å være.
Utdanning. Det begynner der.
Jeg møtte henne før jeg ble ferdig på VGS.
Jeg blir ferdig i høst.
Og jeg håper å komme inn på Columbia eller Georgetown.
-Hun vil bli advokat. Det støtter jeg. -Ja!
Og hun er så smart.
Hun får mastergrad og PhD.
-Hva får du PhD i? -Sosialomsorg.
-Støtten hennes betød mye. -Absolutt.
Hennes oppmuntring og forsiktige trusler.
Det var alt det.
Å være mor er sterkt.
Jeg har barn over hele verden som jeg er glad i.
Vi ble ofte ikke invitert til jul, thanksgiving, påske,
alt det som folk feirer med sine familier.
Så det å være mor lar meg skape slike øyeblikk
og gjøre opp for flere tiår uten det.
Ofte rømmer folk som meg hjemmefra. Vi får ikke støtte
fordi vi velger å finne våre autentiske liv i denne verden.
Men hva hadde skjedd om foreldrene våre støttet oss på den reisen?
Det er det hun fyller inn
for mange av de unge menneskene hun møter på.
-Det er en foreldrerolle. -Ja.
Du kan ikke lære unge mennesker
med mindre du viser dem hvordan du selv kom hit.
Nettopp.
Jeg dro hjemmefra da jeg var tenåring.
Jeg hadde for så vidt moren min.
Det var bare med vilkår.
Vilkår jeg ikke var villig til å prute på.
Det dreide seg om selvutfoldelse og den jeg var.
Jeg var suicidal halve livet. Det kunne jeg ikke unngå.
LHBTQ-AKTIVIST
Flawless Sabrina var en som hjalp meg da jeg var ung og hadde det vanskelig
og prøvde å forstå kjønnsidentitet.
Moren min kaller meg Jack, men jeg jobber som Sabrina,
og alle dronningene kaller meg Sabrina.
Flawless som transmor
var viktig for å holde liv i meg.
Da jeg var hjemløs og bokstavelig talt bodde i Central Park,
så hun meg i parken og sa: "Kom deg opp."
Jeg sa: "Jeg blir ikke med deg." Hun sa: "Jo. Ta veskene dine. Kom."
Da vi gikk inn i bygget, var døren åpen.
Men hun sa: "Døren min er alltid åpen.
Jeg låser aldri døren, så en som deg alltid kan komme inn."
Wow. Hadde dere møttes før?
Nei. Og hun gjorde noe effektivt.
Hun forklarte kjønnsidentitet for min mor.
Hvor mange vil ta seg tid
til å forklare for en fobisk forelder
at det ikke er en god grunn til å kaste ut barnet?
Jeg lærte alt dette av henne og lærer det bort til dem.
Hun ga meg familiekjærlighet. Det var første gang.
Det er ingenting som forandrer deg mer.
Da jeg var en ung, 15 år gammel transjente som løp rundt i San Francisco,
var du enten sexarbeider eller pen nok til å opptre.
Det å få en åtte til fire-jobb
og få en grad var ikke mulig.
Noen som ser meg gjøre dette, kan tenke: "Jeg kan også gjøre det."
-Fordi du gjør det synlig. -Ja.
Da hun ikke trodde på seg selv, trodde jeg på henne.
Jeg tror på alle disse barna.
Nå som jeg og mamma kommer godt overens…
CEYENNE OG MOREN
…er jeg ennå sint, men…
Vi hadde fest, og mamma var forvirret.
Det var kjønnsvariasjoner og alle mulige folk der.
Og moren min, velsigne hennes søte, gamle rumpe, sa:
"Jeg er transkjønnet."
Og jeg sa: "Mamma." Hun sa: "Jeg vet. Jeg ville bare si det."
I det øyeblikket var alt tilgitt.
Det er fine bilder fra da du var 12.
I Det hvite hus.
Se, du er like høy som meg. Det er opprørende.
Det var stort for meg, må jeg si.
Jeg ville stå rygg mot rygg.
-Ja, stemmer. -For alle som var i nærheten.
Det er så søtt.
Så flott.
Det er så morsomt hvordan barn rundt 12-13 år
vil vite hvor de hører hjemme.
Det første stedet er familien.
Mødre går til verdens ende
for å sørge for at de har det barna deres trenger.
Derfor vil jeg snakke med Meriam Al Sultan.
Hun er en mor fra Saudi Arabia
som ble sittende fast i et turbulent ekteskap,
og hun lærte å bli tryllekunstner
i et land der det å fremføre tryllekunster var forbudt
og hvor mange viktige aspekter av kvinners liv fortsatt blir bestemt
av mannlige verger.
Hun bestemte seg for å dra med datteren sin.
-Hun tok datteren… -Snakk om modig avgjørelse.
…fra alt hun hadde kjent for å gi henne flere muligheter.
Hun ville gi datteren muligheten til å gå etter alle drømmer,
det være tryllekunster eller noe annet.
Hva som helst.
Kanskje de lærer oss noen kunster. Jeg vet ikke om de vil avsløre noe.
Det må vi bare finne ut.
Der.
"Kom frem. Uglen Artemis."
"Si de magiske ordene for å komme inn"?
Abrakadabra?
Sesam, lukk deg opp?
Se på deg, mamma.
Greit. Da går vi inn.
"Usynlige Irma inviterer deg inn til pianorommet."
Jeg burde marsjere.
Wow!
Siden hun var liten, har Meriam drevet med trylling,
en lidenskap hun har fulgt siden hun flyttet til USA i 2013.
-Hei, Meriam og Judy. -Velkommen.
Hei. Judy, hyggelig…
Meriams datter, Judy, ble også forelsket i trylling.
Nå får vi se dem begge jobbe sammen
på det velkjente Magic Castle i Los Angeles.
-Akkurat som folk… -…kommer vi i ulike farger.
-Ulike toner. -Ulike former.
-Ulike interesser. -Og personligheter.
Dessverre kan forskjellene våre skille oss.
Igjennom historien har de ledet til store konflikter.
-Patriarkatet. -Rasisme.
Slaveri.
Krig.
Hillary, tenk på en tid da du følte deg adskilt fra folk
og riv tråden i to slik.
Chelsea, gjør det samme.
Det er hjerteskjærende.
Men det er ting som kan bringe oss…
…sammen.
Hillary, samle trådbitene sammen
og gjør dem til en ball.
Det er bra.
Når vi leter etter ting som vi har til felles…
…så finner vi harmoni og en delt følelse av menneskelighet.
Sannheten er et vi er mye mer like…
…enn vi er ulike.
-Wow. -Sammen kan vi forbedre verden.
-Det er utrolig. -Du store!
-Amen til det. -Amen.
Er du den første eller eneste saudiarabiske kvinnen som driver med magi?
Da jeg vokste opp, fikk ikke kvinner opptre på en scene. Punktum.
Så ikke bare magi.
Ikke opptre i det hele tatt. Så jeg vet ikke om jeg var den første.
Jeg begynte å opptre for folk først da jeg kom til USA.
Fortell litt om reisen din hit.
Det var og er en vanskelig avgjørelse. Da jeg kom til USA, var jeg fortsatt gift.
Jeg hadde med barnet mitt.
Og jeg ville søke skilsmisse når jeg kom fram,
men det var ekstremt vanskelig.
Kvinner i Saudi-Arabia kan fortsatt ikke søke skilsmisse.
Det er mannen som skiller seg.
Jeg følte at det ikke bare var mitt liv som ble kontrollert, men mitt barns også.
For hun er også jente. Så jeg bestemte meg for å bli, og søkte asyl.
Og vi er her fortsatt. Ja.
Når vi går rundt her, ser vi så mange mannlige magikere.
Og jeg vokste opp med et bilde
av mannlige magikere og kvinnelige assistenter.
-Ja. -Du brøt mønsteret allerede.
Det kan være vanskelig for en kvinne å starte det.
Hvis de er menn, vil de undervise dem.
Og hvis det er en kvinne, ville de kanskje tilby dem å bli assistent.
Det tok lang tid å bryte disse kjønnsrollene.
Når kvinner gjør framskritt, er det alltid tilbakegang.
Folk i samfunnet, krefter som vil skyve tilbake framskrittet.
Hvilke håp har du for Judy?
Hva slags framtid vil du gjerne se at hun kan få?
Da jeg vokste opp, hadde vi de kjønnsrollene satt opp,
og ingen kunne krysse dem.
Jeg ble tvunget til å være hjemme, og ha visse klær,
og kvinner kan ikke gjøre ditt eller datt.
Så jeg vil at hun skal kunne gjøre hva hun vil.
Jeg tror ikke det er grenser for hva hun kan bli.
Det elsker jeg.
-Bryllupet deres! -Ja.
Siden vi snakker om modige kvinner…
Jeg savner bestemoren min. Jeg tenker på henne hver dag.
Dette er en mimrestund for meg.
Jeg elsker det bildet av oss.
Et av mine favorittbilder
er dette, der jeg prøver å overføre litt moderlig visdom.
Du finner deg ikke i det.
-Du finner deg ikke i det. -Jeg hermer.
-Jeg lærer av deg. -Det er sant.
Du har hendene på hoftene. Jeg har hendene på hoftene.
Det er så sant.
Jeg var oppglødd, men engstelig for hvordan jeg ville være som mor.
Det forventes at du er perfekt, og du vet at det er helt urealistisk.
-Og usunt. -Og usunt.
-Det er en usunn forventning. -Det er uoppnåelig.
Og derfor vil jeg høre Kudji-familiens historie.
Denne immigrant-moren, Cynthia, oppdro datteren sin alene.
Ikke bare ble hun lege.
Datteren ble også det.
Og jeg vil gjerne snakke med dem om hvordan man utvikler en modig kvinne.
Hvordan kommer man bort fra perfeksjonismens forbannelse?
Vi gjorde research, og vi vet ikke om noen andre mor og datter
som studerte medisin samtidig og så ble sykehusleger sammen.
Vi har også googlet det.
Fortell litt om bakgrunnen din.
Jeg tok sykepleierskolen.
Og jeg jobbet som sykepleier i åtte år.
Og Jasmine var for liten
til at jeg kunne studere medisin.
-Så jeg ville bli spesialsykepleier. -Når avgjorde du å starte?
Jeg har alltid visst at jeg ville ta medisin, for vi var alltid sammen.
Når hun tok kursene sine, var jeg der, på fysikkurs og sykepleierkurs.
Jeg ville faktisk alltid at hun skulle bli lege.
-Jaså? -Jeg sa: "Dette er et stetoskop".
Så når hun spilte Operasjon var det mye mer seriøst.
-"Ikke gjør det der." -"Ikke gjør det."
Da jeg vokste opp, var det ikke så mange afroamerikanske skikkelser.
Og hvis du ikke har den personen eller det bildet for å se at det er mulig,
blir det så mye vanskeligere.
Og jeg visste at jeg ville bli hennes største påvirkning.
Jeg måtte stå på. Klarer ikke jeg det, får hun en unnskyldning til det samme.
Det takker jeg moren min for.
Som hun sa, jeg så henne gjøre det, og tenkte: "Ja, det kan jeg klare."
Det var ikke et spørsmål.
-Så moren min har lagt løypa. -Du fortjener også litt av rosen.
-Enig. -Ja.
Kudji-familiens mot inspirerte oss til å overvinne en frykt
på en honninggård i nærheten.
Disse går på som en kjeledress. Dere trenger ikke å ta på hettene.
Vi venter til vi kommer til bigården og åpner kubene først.
-Ok. -Åpner kubene? Ok!
Ser dere at jeg er mellom legene?
-Velkommen til kontoret mitt. -Wow.
Dere står nær ved…
BIRØKTER
-…over 100 000 bier nå. -Herregud.
Det jeg elsker med bier, er at de er så uselviske.
Disse biene lever i bare seks uker.
Og de arbeider seg selv til døde for den neste generasjonens skyld.
-Vi kan lære noe av biene. -Ja.
Vi kan lære så mye av biene.
-Herregud. -Wow.
Ok.
Du verden.
De fleste av disse er kjent som droner.
De er fantastiske.
-Vil du holde dem? -Ok.
Du kan…
La henne gjøre det. Hun vil imponere sønnen sin.
Hei, Charlotte, Aidan og Jasper.
Her er mamma med noen bier.
Og her er bestemor på trygg avstand.
-Har den. -Har du den?
Jeg har snart glemt frykten. Jeg gjør det.
Se, Jasmine. Se på dette.
-Jeg er så stolt av deg. -Jeg er stolt av meg selv.
Stolt av deg.
Når vi snakker om modige kvinner,
betyr det ikke at man ikke blir motløs og skuffet eller møter motgang.
Iblant trenger man folk til å dytte en videre.
-Ja. -Det var vår erfaring.
Jeg strøk det første året på medisinstudiet.
Og jeg husker at det var veldig traumatisk.
Jeg sa: "Jeg vet ikke om jeg vil gjøre dette mer."
Og moren min sa:
"Du klarer dette. Du må bare tilpasse deg."
Og jeg mener at det viktigste
ved å være vellykket er å lære å tilpasse seg etter å feile.
-Amen! -Stemmer.
Ingenting er som å starte et nytt eventyr
og dele den erfaringen med moren din.
Se på disse fine bildene.
-Vi hadde det så moro. -Gosj.
Gosj, Chelsea.
Å reise rundt i verden med deg var en av de store gledene
-ved å være i Det hvite hus. -Det utvidet horisonten min.
Der er vi ved Taj Mahal. Det var en fin dag.
Jeg prøvde å bringe deg inn i erfaringene mine, i tillegg til å berike livet ditt.
Det var en fantastisk mulighet, og jeg var så glad du kunne dele den med meg.
Jeg også.
Jeg har vært så heldig å møte tusenvis av tapre, modige mennesker.
Særlig mødre som har kjempet for barna sine
eller har prøvd å skape et bedre liv for barna,
eller protestere mot mektige interesser.
Det gjør en ydmyk, men også inspirert.
Så tenker jeg på Dolores Huerta, som har vært en venn lenge.
Dolores kjempet sammen med fagforeningslederen Cesar Chavez…
BORGERRETTIGHETSAKTIVIST
…for å samle arbeidere i Californias vinmarker.
Hun ledet demonstrasjoner mot farlige arbeidsforhold,
skadelige pesticider og veldig lav lønn.
Og hun var en av arkitektene bak en nasjonal drueboikott.
Tusen mennesker ble drept i fjor.
Og folk spør: "Hvor? I Vietnam?"
Og jeg sier: "Nei. På markene i USA."
Arbeiderne reiser seg.
Det blir streiker over hele landet,
og de stopper ikke før vi oppnår like rettigheter.
Dolores Huerta, en venn av meg som har arbeidet med fagforeningen…
Hun var i fronten og demonstrerte arbeideres rettigheter,
og kvinners rettigheter.
-Og hun fikk elleve barn. -Elleve.
Elleve barn over tre tiår.
Alt her i denne verden har kommet fra en kvinnekropp!
Selv etter så mange år har ikke Dolores roet ned.
Det har heller ikke døtrene.
Flere av dem er med på å drive Dolores Huerta-stiftelsen,
som støtter og lærer opp neste generasjons samfunnsorganiserere.
Når jeg steker og baker chili,
får lukten meg til å tenke på bestemoren vår.
ARKIV- PROSJEKTLEDER
Hun laget tamale.
Vi lærte ikke å lage mat av moren vår.
DIREKTØR
Hun lager mat noen få ganger i året.
Mamma var opptatt. Hun drev med sitt,
så vi sugde til oss informasjonen fra folk rundt oss.
STYREMEDLEM
Jeg gleder meg til å treffe Dolores. Jeg tror vi skal lage tamale.
-Vi skal lage tamale. -Jeg elsker tamale.
Hallo!
-Jeg er så glad for å se deg. -Takk for at vi fikk komme.
Velkommen.
Dette er så fint. Å ha døtrene dine samlet.
Jeg kunne ikke ha klart dette uten dem.
Min yngste sønn, Ricky, sa: "Jeg hadde fire mødre."
-Skal vi lage tamale? -Hvordan gjør dere det uten å spise alt?
De er rå.
-Det er som rå kakedeig. -Spiser du ikke rå kakedeig?
Du skal ikke gjøre det.
Hvor gamle var dere da dere lærte å lage tamale?
Da jeg var 18 år.
En av de som lærte meg det, var Helen Chavez, Cesars kone.
Husker dere den første demonstrasjonen?
Ikke jeg, for vi praktisk talt vokste opp i demonstrasjonstog.
Jeg husker da vi boikottet druer. Vi sto foran Safeways.
NASJONAL DRUEBOIKOTT
Hun stoppet flere enn oss. Hun delte ut flygeblader med:
"Det er pesticider på druene." Og hun var bare seks år.
De hadde aldri lekedager da de var små. De hadde demonstrasjonsdager.
Rekrutterte dere venner? "Det skjer noe kult på lørdag."
I de la Paz var det et halvveis utstyrt sykehus,
og barna ville alltid overnatte.
En gang pakket mor i bilen,
og Juanita og de andre, de var små, ti-elleve år.
De sa: "Kan vi overnatte?" Og moren min sa nei.
Juanita spurte: "Hvorfor ikke?"
Og: "Du lot Ricky", broren vår, "overnatte sist."
Og jeg sa: "Det høres sexistisk ut. Dere burde protestere."
Så alle tok opp pinner og gikk rundt mors bil,
og de lot henne ikke dra.
De gikk rundt bilen og ropte: "Sexist."
Camila var liten da, hun var fem eller seks.
Hun gikk rundt bilen: "Sexy. Sexy. Sexy."
Aktivisme stoppet ikke hjemme.
-Vi har ikke mer. -Lukter tamale.
For en fin måte å treffe deg igjen på, med døtrene dine.
Jeg må spørre deg, Dolores, om hvordan du klarte å lede bevegelsen
samtidig som du oppfostret barna.
Juanita ville ikke spise hvis jeg dro fra henne,
så jeg måtte ta henne med til forhandlinger.
Og jeg måtte stole på de eldste døtrene mine,
som hjalp mye til med de yngste.
For oss var det vanskelig at hun var så mye borte.
Føler du at du opplevde det samme?
Jeg hadde fæle mareritt om at det hadde skjedd dem noe.
Noe som jeg tror var en grunn til at de prøvde å ikke være borte samtidig.
Jeg hadde ingen søsken.
Jeg har ingen søskenbarn i samme generasjon.
Så jeg hadde ingen å vokse opp med.
Så jeg hadde helt andre opplevelser enn dere.
Moren min var i grunn enslig mor
på den tiden da hun begynte å organisere.
Vi var med på møter som landbruksarbeidere hadde.
Hvordan forklarer du hvem Dolores Huerta er for barna og barnebarna?
Jeg prøver å fortelle om barndommen…
DIREKTØRENS ASSISTENT
…noe som ikke alltid er positivt.
Jeg var veldig åpen mot dem om alt,
så de forsto hva bestemor gjorde og hvorfor bestemor var borte.
Som moren vår gjorde med oss.
Hun tok oss med til demonstrasjoner og snakket om hva sakene gjaldt
og hva som foregikk… Sånn lærte jeg opp barna mine.
De fleste ungene våre har gått inn i offentlig tjeneste på en eller annen måte.
De forstår hvor viktig det er å fortsette arbeidet.
Man kan ikke være tilfreds og si: "Jeg har gjort dette. Vi er ferdige nå."
Jeg forteller historier om folk som tok seg av oss. Morsomme historier.
En gang punkterte de mors dekk, men vi måtte på skolen likevel.
Vi trodde vi ville slippe å gå på skolen.
Dere tenkte: "Punkterte dekk-dag i stedet for snø-dag." Men hun sa nei.
-"Dere skal." -"Dere skal på skolen."
Delano har vist hva som kan gjøres.
Og arbeiderne vet at de ikke er alene.
Mange vet nok ikke at du ble arrestert mange ganger.
Og du fikk juling.
Det hadde sin pris. Ikke sant?
På 60-tallet var det en bok som het A Yaqui Way of Knowledge.
Det var én setning der jeg alltid vil huske.
"Når du bestemmer deg for å bli en kriger for rettferd,
må du vente å få mange piler mot deg."
Jeg hadde privilegiet ved å få en av ørnefjærene
som jeg mottok på Cesar Chavez' gravsted.
Og sammen med ørneånden,
bærer salvien bønnene våre opp til skaperen.
Vi ber om at alle drar herfra i dag med samme energi
for å fortsette å gjøre det gode arbeidet vi alle gjør for samfunnet.
Hvordan får du folk til å forstå
at de kan gjøre noe for å forandre det de mener er urett
eller ikke fungerer for dem?
Når du organiserer folk, må du få dem til å forstå at de må ta lederskap.
De må gjøre arbeidet, og de må forstå at om de ikke gjør det,
vil ingenting skje.
Jeg liker å si at alle kan være aktivist.
Du har oppdratt barna dine til å bli aktivister.
Det er fantastisk.
En familie som demonstrerer sammen, holder sammen.
Her er de.
DOLORES' BARNEBARN
-Hei, alle sammen. -Hei.
Salud.
Skål!
Jeg føler meg så velsignet fordi moren min har hatt så stor innvirkning.
Og jeg tror vi alle har gitt det videre.
Det er fantastisk. Vi fortsetter.
Ikke la det bli borte.
Å være en god mor, tror jeg først og fremst handler om kjærlighet.
Du er der for å hjelpe dem til å bli den beste versjonen av seg selv,
og la barna dine vite at dere alltid er sammen om det.
Det viktigste er å føle at den familien vi skaper,
til syvende og sist hadde den forbindelsen og kjærligheten.
Dette er familie. Vi er en familie.
Jeg er kanskje en annerledes tante, men jeg er en tante.
Når det gjelder moren min, var kjernen av alt det hun lærte meg,
at jeg var den eneste personen som ville være meg.
Og hvordan skulle jeg gjøre mest mulig ut av det?
Det er et bånd som, hvis du kan få det riktig,
har du alt.
Så glad i deg.
Tekst: Evy Hvidsten