Зробиш яєшню-бовтанку?
Так. Зроблю.
-Сиру додати? -Так, трохи.
Я люблю готувати їжу з дітьми, бо вважаю, що це чудова нагода
навчити їх терплячості, трохи – хімії,
більше – математики.
Ти сприймаєш готування їжі як метафору?
Бо в певному розумінні
це ж наче виховання дітей. Як вважаєш?
Робиш, що можеш. Ідеально не вийде.
Так.
Та буває, вкинеш солі замість цукру…
-Так. -…і треба починати спочатку.
Виховуючи дітей, також важливо дати їм зрозуміти:
навіть якщо вони важко працюватимуть, не обов'язково стануть у чомусь кращі.
-Так. -Та можуть любити свою справу.
І насолоджуватись.
Бути мамою – найкраще
й найважче в моєму житті.
Я рада, що ти й зараз
-так почуваєшся. -Так.
Стосунки матерів і дочок –
найбільш особливі, близькі й прекрасні
але й напружені,
бо ти дуже хочеш захистити й плекати,
та водночас –
-виростити незалежну людину. -Ну…
Це дуже важко.
Не думаю, що наші стосунки бували напружені.
Ну, ти була підлітком. Це я пам'ятаю.
Гаразд. Екшен-знімок.
Тут у тебе багато жінок, які знають, що робити з яєчниками.
Я…
Це родина. Ми – родина.
СИЛЬНІ ДУХОМ ЖІНКИ – ЗБОРИЩЕ МАМОК
СПОГАДИ
О боже.
Є щось у перегортанні сторінок альбому,
що мені дуже подобається.
-Так прекрасно. -Дуже подобається.
Ось твоя бабуся, моя мати, Дороті, тримає тебе на руках.
А от… бідний тато не вліз у кадр,
та він там. Спирається на палицю.
І от,
коли я дивлюся на ці прекрасні фото, зроблені, коли ти народилася,
думаю: яка це чудова й величезна відповідальність –
коли тобі дають твою дитину.
Коли раптом
ти стаєш відповідальна за цю нову крихітну людину.
І це була лячна відповідальність, і…
Пам'ятаю, коли я була мала, ти завжди казала мені,
-що ми все владнаємо, е-е… -Так.
…але на це може піти час,
бо це твій перший досвід материнства,
-а мій – дитинства. -Саме так.
Думаю, мені було важливо чути це в дитинстві,
і це допомогло мені, коли я сама стала мамою.
-Це постійне балансування… -Так.
…як багато чого в материнстві
і вихованні матір'ю дочки.
О боже. От ми разом голосуємо.
Як тато балотувався на президента.
-Це, здається, 1992 рік. -Так.
За нами всі спостерігали,
і я зробила все, щоб захистити тебе від надмірної уваги,
та не хотіла повністю відгородити від неї.
Намагалася знайти рівновагу…
І її центр і ті тенденції, звісно, з часом змінювалися.
Так.
Материнство вимагає неабиякої сили духу,
і ті матері й дочки, з якими ми говоримо,
можуть багато чого нас навчити.
Це безсумнівно так для Ґолді Гон і її дочки Кейт Гадсон.
Ґолді знає все про труднощі
життя публічної особи.
На початку кар'єри акторка потерпала від депресії та тривожності.
Я не можу вийти на люди, щоб мене не знудило.
Я раптом кимось стала, та ще не знала, ким саме.
Тож я пішла до лікаря.
Вона почала медитувати і це допомогло.
Вона навіть заснувала неприбуткову компанію,
яка вчить дітей справлятися зі стресом.
І мені дуже подобається, що Кейт має не тільки мамин акторський талант,
а й завзятість, з якою вона дбає про своє фізичне й психічне здоров'я.
Ми поговоримо з ними про їхні стосунки як матері й дочки,
і про те, як прищепити дитині впевненість, стійкість і оптимізм.
ТОПАНҐА КАЛІФОРНІЯ
Я захоплююся тим, як їх зближає любов до танців,
які я теж дуже люблю.
Це дуже веселе вираження рівноваги думок і тіла,
і вони запросили нас на танцювальний майданчик.
Мами й дочки.
-Рада бачити. -Привіт.
О боже.
То що ви тут для нас приготували?
Здається, буде урок.
Я казала мамі, що дуже рада, що ви погодилися на танго…
-Жартуєте? Вона була в захваті. -І була в захваті.
Я ніколи не відмовляюся від уроку танців,
а уроку танго не мала вже років десять, тож – пора.
ҐОЛДІ ГОН ТА КЕЙТ ГАДСОН
Це так прекрасно.
Якщо ми говоритимемо про стосунки,
ось що я постійно змалку робила для мами.
Вона розкидає речі.
А я така: «О-о, це мамина кофта».
І під кінець нашого походу будь-куди в мене в руках усі її речі.
Окуляри, ключі. «Де ключі від машини?»
У мене, мамо.
Хотіла б я сказати, що вона бреше, та це не так.
Що ж, ми готові.
Кажіть, що робити.
Аргентинське танго. Партнерство. Кожна сторона викладається на 100%.
КАРЛОС БАРРІОНУЕВО УЧИТЕЛЬ ТАНГО
Пристрасть – одна частина танго.
А ще – зв'язок, довіра. Ви мусите розслабитися.
МЕЙТЕ ВАЛЬДЕС УЧИТЕЛЬКА ТАНГО
Щоб щось почати, треба знати структуру.
Якщо я хочу вести – виставляю вбік ліву руку. Ясно?
Раз, два.
Танцюємо по квадрату.
Особливості рухів того, хто веде: є бажання – є спосіб його втілити.
Якщо знаєте, чого хочете – робіть.
-Хочеш вести, мамо? -Ні, веди ти.
Що сталося?
Цього разу – вбік.
-Пра… -Сюди.
Ти просто робиш те, що я тобі кажу.
У мене відібрали контроль.
-Як ви ведете одна одну? -Цікаво.
Спочатку вела я, потім мамі стало нудно.
І вона мене крутонула.
І зі мною так було. Я вела, а мама така: «Гаразд».
«Я хочу, щоб ти вела, та лише секунд 20».
-Правда ж? -Так.
Ви вже добре рухаєтеся,
думаю, пора вам танцювати з Карлосом.
Ви сидите отам…
-Чекаємо, коли нас запросять? -А він вас запросить.
-О-о, ясно. -Ідіть.
Думаю, вона буде перша.
Він обрав мене.
Мамо.
Клас!
-У неї хист. -Так. У неї хист.
-Браво! Добре. -Як прекрасно.
Дуже вами пишаюся.
-Хочете вийти надвір? -Так.
Який гарний день.
Під час танцю ми говорили про те, як важливо рухатися
й розчинятися в танці.
Ви буквально стаєте одним цілим з собою,
а це допомагає нам зрозуміти, що таке усвідомленість.
Нам як матерям треба розуміти одну річ:
емоції справді заразливі.
Діти відчувають те, що ви відчуваєте.
Треба настроїтися на дітей.
Те, що мама настроєна на мене, дає мені можливість
-усвідомити власний емоційний стан. -Це… Так.
Як ви справляєтеся з тим, що ти хочеш бути актрисою,
хочеш займатися тим самим, у чому мама досягла значного успіху?
Здається, мені було 11 чи 10 років, коли я сказала:
«Мамо, я буду актрисою».
А вона мені: «Гаразд».
-«Заспокойся. Іди у свою кімнату». -«І у свій п'ятий клас».
«І у свій п'ятий клас».
Та все ж таки,
вона дозволила мені пройти проби на якусь роль. Вона…
-Пам'ятаєш, на яку? -Так.
Роль у комедії з Гаві Манделем.
-Це ж треба. -Ого.
Мама мені цього не сказала,
але я таки отримала ту роль.
-А що ви їй сказали? -Її брали.
-А ви сказали, що вона не пройшла? -Так.
«Вони обрали іншу. Нічого страшного».
Тоді я спробувала й повернулася до нормального дитинства.
Я хотіла, щоб у неї було якомога нормальніше життя
до випуску зі школи.
Усе інше я їй дозволяла.
Не контролювала її.
-Це не легко. Це не значить… -Це не легко.
-Ти не завжди погоджуєшся. -Ні. Ми це знаємо.
Ми вчимося, так?
І коли треба щось сказати, ти це кажеш,
але не постійно…
-Не… Так. -…бо це нічого не дасть.
Я виросла сильною духом людиною.
Я вчилася більше керуватися розумом і серцем.
Я знаю – чи то я будую бізнес, чи знімаюся в кіно –
що в нас усіх є якась велика сила.
І я б хотіла сказати дівчатам, особливо на керівних посадах:
лідерство набирає різних форм.
Це гігантська веселка різних особистостей і сильних рис,
які, об'єднавшись, можуть створити щось дуже потужне.
Для виходу на сцену потрібна значна сила духу.
-Ти така мила. -Ви хочете веселитися.
Гілларі така: «Порухаємося».
Обережно.
Зіткнення мам.
-Я люблю ці фотографії… -О боже. Ти така мила.
…моєї мами зі мною.
-Ти така мила. -Так. Мила. Глянь на мене.
Чому ти мене так не вдягала?
Ти б мені не дозволила.
Навіть у дитинстві ти чітко давала знати,
що на тебе можна надівати.
Це мамин випуск зі старшої школи.
А це велике для неї досягнення,
-бо її вигнали з дому її дід і баба. -Так.
Її покинули напризволяще…
-Її батьки й дід з бабою. -Так.
Коли я дізнаюся більше про життя мами,
мене надзвичайно вражає те, як вона вкладалася в материнство,
бо сама не мала матері.
Це різниця між народженням дитини і материнством.
Так.
Якщо ти справжня мати, ти не покинеш дитини.
КАЄН ДОРОШОУ ЛҐБТК АКТИВІСТКА / ЗАСНОВНИК GLITS
Це нагадало мені Каєн, яка стала матір'ю багатьом дітям,
яких батьки вигнали з дому, бо вони гомо- або транссексуальні
або тих, які відчувають, що в них нема майбутнього. Громада.
Вона створила сім'ю за вибором.
-Мм. Так. Не за народженням, а… -Сім'я за вибором.
КВІНС НЬЮ-ЙОРК
Вітаю. Я чула, у вас тут вечірка.
-Привіт. Ходімо. -Вас тут так багато.
-Усім привіт. -Це друзі.
-Привіт. -Привіт.
ТВІНКЛ АРІА ПОЛ
-Я Твінкл. Дуже приємно. -І мені.
-Це моя учениця. -Дуже приємно.
ДОРКАС АДЕДОЯ
-Повірити не можу. Боже. -Я вчилася в «Мейлмені».
Чудово.
Коли Доркас сказала мені: «У мене викладає Челсі», –
-я кажу: «Ми на правильному шляху». -Так.
Каєн заснувала GLITS у 2015 році.
ҐЕЇ ТА ЛЕСБІЙКИ ЩО ЖИВУТЬ У ТРАНС-ГРОМАДІ
Це інклюзивна програма спільного житла для транс-молоді,
представники якої дедалі частіше опиняються на вулиці.
І вона пропонує набагато більше, ніж дах над головою.
Якщо ми просто дамо їм проїзний на метро і тест на ВІЛ – це не поміч.
То даймо те, що потрібно.
Освіту. З цього треба починати.
Ми з нею познайомилися, я не мала шкільного атестата.
Восени я закінчую старшу школу
і з її допомогою сподіваюся вступити в універ Колумбії або Джорджтауна.
-Вона хоче бути адвокаткою. Я – за. -Так!
А вона – дуже розумна.
ВАНЕССА ВАРРІ
Вона вчиться на магістра й писатиме докторську.
-З якої теми? -Соціальний добробут.
-Її підтримка була дуже важлива. -Авжеж.
Підтримка й ніжні погрози.
Усе разом.
Я вважаю, що материнство наділяє тебе силою.
У мене по всьому світу діти. Я ними захоплююся і люблю їх.
Нас часто не запрошували на Різдво, День подяки й Великдень –
свята, які більшість святкує з рідними –
тож як мама я можу створювати всі ці моменти,
щоб компенсувати десятиліття без свят.
Часто такі, як я, тікають з дому, не мають підтримки,
бо ми хочемо жити в цьому світі своїм справжнім життям.
А що було б, якби в нас були батьки,
які підтримували б нас на нашому шляху?
Ось ким вона є
для багатьох хлопців і дівчат, що зустрілися з нею.
-У неї роль матері. -Так.
Не можна чогось вчити молодь,
якщо не розповіси їм про власний шлях подолання перепонів.
Так.
Я пішла з дому в підлітковому віці.
Не те, щоб у мене не було мами.
У мене була мама за певних умов.
Я не хотіла погоджуватися на них,
бо це було моє самовираження, це була я.
Половину життя я хотіла себе вбити. Не могла нічого з цим вдіяти.
БЕЗДОГАННА САБРІНА ЛҐБТК АКТИВІСТКА
Бездоганна Сабріна
допомогла мені в юності, коли мені було важко,
і я намагалась усвідомити свій гендер.
Моя мама кличе мене Джеком, та я працюю під ім'ям «Сабріна»,
і всі «королеви» кличуть мене «Сабріна».
Бездоганна була моєю трансгендерною мамою,
і завдяки їй я жива.
Коли я була бездомна й жила в Центральному парку,
вона побачила мене там і сказала: «Вставай».
Я сказала: «Я не піду з вами».
А вона: «Підеш. Бери свої торби й ходімо».
Коли ми зайшли в будинок, двері були відчинені.
Вона сказала: «Знай, мої двері завжди відчинені.
Я ніколи їх не замикаю, щоб хтось, як ти, міг завжди зайти».
Ого. А ви вже були знайомі?
Ні. А тоді вона зробила дуже дієву річ:
відвезла мене до мами й пояснила їй, що таке гендерна ідентичність.
Скільки людей тоді витратили б час,
щоб пояснити батькам-трансфобам,
що через це не можна виганяти дитину?
Я навчилася цього від неї й ділюся цим з усіма ними.
Вона дала мені родинну любов. Раніше я її не відчував.
ХОАКІН РЕМОРА
Ніщо так не змінює, як вона.
Коли мені було 15 років і я, юна транс-дівчина,
жила в Сан-Франциско,
можна було або стати секс-працівницею, або, якщо гарна, артисткою.
Робота на повний робочий день
чи вища освіта були нам недоступні.
Тож побачивши, що я це зробила, хтось вирішить: «Я теж так можу».
-Бо ви робите це видимим. -Так. Видимим.
Я вірила в неї, коли вона й сама в себе не вірила.
Я вірю в усіх цих дітей.
Тепер у нас з мамою непогані стосунки…
КАЄН І ЇЇ МАТИ
…та я досі трохи серджуся.
От, послухайте,
в нас була вечірка, й моя мама геть розгубилася.
Там були люди, що не відносять себе до жодної статі, кого тільки не було.
І моя мама, хай Бог благословить її стару гарну дупку, каже:
«Я – трансгендер».
Я їй кажу: «Ма», – а вона: «Знаю. Просто хотілося це сказати».
І в той момент я все пробачила.
Ось прекрасні фотки. Тобі тоді було років 12.
У Білому домі.
Дивися: ми однакового зросту.
Аж якось лячно.
Для мене це був дуже важливий момент.
Я змусила тебе стати спиною до моєї спини…
-Так. Змусила. -…щоб усі побачили.
Це так мило.
Чудово.
Так цікаво, що діти в 12 чи 13 років
хочуть розуміти своє місце,
і перше місце – це твоя сім'я.
Матері готові гори зрушити,
щоб у них точно було все, що потрібно дітям.
Тому я хочу поговорити з Меріам аль-Султан.
Це мати з Саудівської Аравії,
яка не могла вирватися з проблемного шлюбу.
А ще вона вчилася, щоб стати фокусницею,
хоч у її країні фокуси заборонені,
а багато важливих рішень за жінку приймають
опікуни чоловічої статі.
Вона прийняла рішення поїхати зі своєю дочкою,
-увезти дочку… -Це мужнє рішення.
від усього, що та знала,
щоб дати їй більше можливостей.
Щоб дати дочці шанс втілювати власні мрії,
байдуже чи це фокуси, чи будь-що інше.
Будь-що інше.
Може, вона навчить нас фокусів.
Не знаю, чи розкриє секрети.
І я не знаю. Треба дізнатися.
ЛОС-АНДЖЕЛЕС
Заходь.
«Підходьте. Сова Артеміда».
«Скажіть чарівні слова, щоб увійти».
Абракадабра.
Сезаме, відчинися.
Оце так, мамо.
Ходімо.
«Невидима Ірма запрошує вас приєднатися до неї у фортепіанній залі».
Відчуваю, нам слід рухатися процесією.
Ого!
Меріам змалку вправляється у фокусах –
захопленні, яке вона не покинула, переїхавши в США в 2013 році.
МЕРІАМ АЛЬ-СУЛТАН
-Меріам і Джуді! -Вітаємо.
Привіт. Джуді, чудово…
Дочка Меріам, Джуді, теж захопилася фокусами.
І тепер ми можемо подивитися, як вони виступають разом
у відомому Замку магії в Лос-Анджелесі.
-Як і люди… -Ми буваємо різних кольорів.
-Різних відтінків. -Різних форм.
-Маємо різні інтереси. -І характери.
На жаль, наші відмінності можуть нас роз'єднувати.
Протягом історії вони спричиняли жахливі конфлікти.
-Патріархат. -Расизм.
Рабство.
Війни.
Гілларі, подумайте про час, коли ви відчували брак контакту з людьми,
і розірвіть цю нитку отак.
І ви, Челсі, зробіть те саме.
Аж серце крається, так?
Та все одно є щось, що може…
Об'єднати нас.
Гілларі, зберіть усі шматки нитки
й скрутіть їх у кульку.
Прекрасно.
Коли ми шукаємо те, що нас об'єднує…
Ми знаходимо єдність і спільне бачення людства.
Річ у тім, що спільного в нас набагато більше…
Ніж відмінного.
-Ого. -Разом ми можемо покращити світ.
-Дивовижно. -О боже!
-Я згодна. Правда ж? -Так. І я.
Ви – єдина жінка з Саудівської Аравії, що показує фокуси?
Коли я була мала,
жінкам не дозволяли виступати на сцені. Крапка.
Не тільки з фокусами.
Узагалі не можна.
Тож я не знаю, чи я була перша.
Я почала виступати перед публікою,
лише коли переїхала в США.
Розкажіть нам трохи про вашу подорож сюди.
Це важке рішення. Мені й досі важко.
Коли я приїхала в США, була ще заміжня.
Я приїхала з дитиною.
Я хотіла розлучитися ще коли ми були там,
та це було надзвичайно важко.
Жінки в Саудівській Аравії досі не можуть подавати на розлучення.
На розлучення подає чоловік.
І я відчувала, що контролюють не лише моє життя,
а й життя моєї дитини,
бо вона дівчинка.
Тож я вирішила залишитися тут і просити прихистку.
І ми досі тут. Так.
Ми бачимо на стінах багато чоловіків-фокусників.
І в мене з дитинства таке уявлення:
чоловік-фокусник, а жінка – його помічниця.
-Так. -Тож ви – новаторка.
Жінці буває важко почати цим займатися.
Чоловіків навчають цього мистецтва,
А жінкам
можуть запропонувати бути помічницею.
Щоб зламати ці гендерні стереотипи, пішло багато часу.
Якщо жінки прогресують, завжди здіймається хвиля незадоволення.
Суспільство, якісь сили, що хочуть скасувати цей прогрес.
Чого ти хочеш для своєї дочки Джуді?
На яке майбутнє для неї ти сподіваєшся?
Коли я була мала, гендерні ролі були визначені,
і ніхто не міг їх змінити.
Мене змушували сидіти вдома й вдягатися за правилами.
Казали, чого не може робити жінка.
Тож я хочу, щоб вона робила, що бажає.
Не думаю, що є якісь обмеження того, ким вона може бути.
Як прекрасно.
-Твоє весілля! -Так.
Якщо вже ми говоримо про сильних духом жінок…
я сумую за бабусею. Я щодня про неї думаю.
Для мене це занурення в спогади.
Мені дуже подобається ця наша фотографія.
Звісно, одне з моїх улюблених фото –
оце, де я намагаюся поділитися материнською мудрістю,
а тобі вона не потрібна.
-Аж ніяк. -Але ж глянь: я наслідую тебе.
-Учусь у тебе. -Так і є.
Ти стоїш, руки в боки, і я так само.
Це щира правда.
Я раділа материнству, та не знала, чи добре впораюся.
Бо від тебе очікують бездоганності,
а ти ж знаєш, що це аж ніяк не можливо.
-І нездорово. -І нездорово.
-Нездорові очікування. -І нереалістичні.
Тому я хочу почути історію Куджі.
Мама-іммігрантка Синтія сама виховала свою дочку.
Синтія стала лікаркою.
І її дочка – теж!
Я дуже хочу в них розпитати, як виростити сильну духом жінку.
Як не намагатися бути ідеальною?
ЛЕНОКС МАССАЧУСЕТС
Ми зробили дослідження
й не знайшли жодних інших мами й дочки…
ДОКТОР СИНТІЯ КУДЖІ-СИЛЬВЕСТЕР
…які б разом вчилися на лікарку,
а потім отримали роботу в одному місці.
Ми теж таких ґуґлили.
Розкажіть нам трохи про себе.
Я вчилася на медсестру.
І вісім років працювала медсестрою.
Джасмін ще була надто мала,
щоб вступати в медичний.
ДОКТОР ДЖАСМІН КУДЖІ
Я подумала: «Стану медсестрою передової практики».
А ви коли вирішили?
Я завжди знала, що хочу вчитися на медика,
бо завжди була поряд з мамою.
Навіть коли вона вчилася.
Я була з нею на заняттях з фізики,
догляду за хворими.
Я з самого початку хотіла, щоб вона стала лікаркою.
-Правда? -Розповідала їй: «Це стетоскоп».
Коли гралася в «Операцію»,
все було серйозно?
-«Так не можна!» -«Так не можна!»
Коли я росла, було небагато прикладів для наслідування,
серед афроамериканців.
І якщо у вас нема цього образу, який демонструє, що це можливо,
досягати чогось набагато важче.
Я розуміла, що найбільше на на неї впливаю я.
Тож я не могла здатися.
Якщо в мене не вийде, в неї буде привід здатися.
Я вдячна мамі за це.
Як вона каже:
я бачила, як вона це робить, і думала: «Я теж так можу».
Я навіть не сумнівалася.
Моя мама була кураторкою мого життя.
Думаю, і ваша заслуга в цьому є.
-Я теж так вважаю. -Так.
Сміливість Куджі надихнула нас побороти наш власний страх
на фермі неподалік.
Надіваєте їх, як великі комбінезони.
Не треба надівати каптури.
Їх надінемо, коли зайдемо на пасіку й відкриємо вулики.
-Добре. -Відкриємо вулики? Гаразд!
Бачите, я між лікарів?
-Вітаю вас у моєму офісі. -Ого.
Поряд з вами зараз…
ФЕЛІСІЯ ПУЛЛІ ПАСІЧНИЦЯ
-…близько ста тисяч бджіл. -О боже.
У бджолах я люблю їхню безкорисливість.
Цим бджолам лише шість тижнів.
І вони буквально вбивають себе роботою
на користь наступного покоління.
-Нам є чого навчитися в них. -Так.
Ми можемо багато чого в них навчитися.
-О боже. -Ого.
Отак.
Боже мій.
Більшість з них – бджоли-годувальниці.
Які вони прекрасні.
-Потримаєте? -Гаразд.
Давай ти…
-Хай вона. -Я потримаю.
Вона хоче вразити свого сина.
Привіт, Шарлотт, Ейден і Джаспер.
Ось ваша мама з бджолами.
І бабуся – на безпечній відстані.
-Тримаю. -Точно?
Оце так.
Я зараз подолаю свій страх.
-Зараз. -Я це зроблю.
Дивися, Джасмін.
-Я тобою пишаюся. -Я й сама собою пишаюся.
І я пишаюся вами.
Коли ми говоримо про сильних духом жінок,
це не значить, що вони не знеохочуються, не розчаровуються
чи не знають перешкод.
А ще іноді їм потрібна допомога, щоб іти далі.
-Так. -Це на 100% наш досвід.
Я провалила іспити на першому курсі в медичному.
І це травмувало мене більше ніж будь-що.
Я думала: «Не знаю, чи хочу продовжувати».
Пам'ятаю, мама тоді казала:
«Джасмін, ти зможеш. Просто приведи себе до ладу».
Я вважаю, що це найважливіше
для успіху: навчитися перенастроюватися після невдач.
-Амінь! -Саме так.
Мало що зрівняється з новою пригодою,
яку ти можеш розділити з мамою.
Погляньте на ці прекрасні фото!
-Нам було так весело. -О боже.
О боже, Челсі.
Одна з найбільших утіх у Білому домі була можливість їздити
-світом з тобою. -Згодна.
Буквально: нові обрії.
Ось ми в Тадж Махалі. То був такий прекрасний день.
Я намагалася поділитися з тобою своїм досвідом,
а не просто розширювати твої обрії.
Це була така чудова можливість,
і я була дуже рада розділити її з тобою.
І я була рада.
Мені пощастило познайомитися зі сміливими й сильними людьми.
Особливо матері, що борються за дітей
чи намагаються забезпечити їм краще життя,
чи виступають проти тих, хто має владу.
Це так упокорює й водночас надихає.
А ще я згадую Долорес Уерту, мою давню подругу.
Долорес була соратниця лідера профспілок Цезаря Чавеса…
ДОЛОРЕС УЕРТА – ПРОФСПІЛКОВА ЛІДЕРКА І ПРАВОЗАХИСНИЦЯ
…у боротьбі за об'єднання працівників виноградників у Каліфорнії.
Вона очолювала протести проти небезпечних умов праці,
небезпечних пестицидів і дуже низької зарплати.
І вона була однією з організаторів національного виноградного бойкоту.
Минулого року загинула тисяча людей.
Люди питають: «Де? У В'єтнамі?»
Я кажу: «Ні. На полях США».
1965 РІК
Працівники повстали.
Страйки пройдуть по всій країні
і триватимуть, поки ми не досягнемо рівності.
Долорес Уерта, моя давня подруга, що працює з профспілкою…
РОБЕРТ Ф. КЕННЕДІ
Вона була в перших лавах, боролася за права працівників,
права людини, права жінок.
-І в неї було 11 дітей. -Одинадцятеро.
Народжених за 30 років.
Усе в цьому світі пішло з тіла жінки!
БЕЙКЕРСФІЛД КАЛІФОРНІЯ
Навіть по всіх цих роках Долорес не скинула швидкість.
Як і її дочки,
декілька з них допомагають керувати Фондом Долорес Уерти,
який підтримує і навчає
наступне покоління громадських лідерів.
Коли я смажу й готую чилі,
їхній запах нагадує мені про бабусю.
ЛОРІ ДЕ ЛЕОН ДИРЕКТОРКА АРХІВНОГО ПРОЄКТУ
Вона робила тамалі.
Ми навчилися готувати їсти не в мами.
КАМІЛА ЧАВЕС ДИРЕКТОРКА
Вона готувала кілька разів на рік.
Бо мама була зайнята своїми справами,
тож ми вчилися в людей, які нас оточували.
АНЖЕЛА КАБРЕРА ЧЛЕН РАДИ ДИРЕКТОРІВ
Дуже чекаю на зустріч з Долорес. Думаю, ми робитимемо тамалі.
-Ми точно робитимемо тамалі. -Обожнюю тамалі.
Вітаю!
-О боже, я така рада тебе бачити! -Дякую, що запросили.
Вітаємо!
Це така радість: усі твої дочки тут.
Без них у мене б нічого не вийшло.
Найменший син Рікі казав: «У мене було чотири мами».
Ну що, робімо тамалі?
Як ви їх робите, не з'ївши все в процесі?
Тут усе сире.
-Як тісто для печива. -Я…
Ви що, не їсте тісто для печива?
-Його не можна їсти. -Саме так.
Скільки вам було, коли ви навчилися робити тамалі?
Мені було 18 років.
Мене навчила Гелен Чавес, дружина Цезаря.
Пам'ятаєте перший протест?
МАРІЯ ЕЛЕНА ЧАВЕС «CALIFORNIA WALKS»
Ні, бо ми буквально виросли на протестах.
Пам'ятаю, як під час бойкоту винограду ми були біля «Safeway».
НАЦІОНАЛЬНИЙ БОЙКОТ ВИНОГРАДУ БЕРЕЗЕНЬ 1969 РОКУ
Вона зупинила більше людей, ніж ми. Роздавала листівки:
«На цьому винограді пестициди».
Тоді їй було лише шість років.
У дитинстві в них не було днів для ігор.
Були дні для протестів.
А ви вербували друзів?
Чи казали в другому класі: «У суботу буде класна подія».
У «де ла Паз» була поганенька лікарня,
і діти завжди хотіли там заночувати.
І якось мама завантажувала машину,
а діти, Хуаніта й решта, їм було років десять чи 11,
кажуть їй: «Можна нам там заночувати?» Мама каже: «Ні».
Хуаніта спитала: «Чому ні?
Ти ж учора дозволила Рікі там заночувати».
А я сказала: «У-у, який сексизм. Виступіть з протестом».
Вони схопили палиці, ходили навколо машини мами
й не дозволяли їй поїхати.
Ходили навколо машини й скандували: «Сексизм».
Каміла, якій тоді, мабуть, було років п'ять чи шість,
теж ходила навколо машини й вигукувала: «Сексі».
Клас. І вдома – боротьба за права.
-Більше нема. -Пахне тамалі.
Я так потішилася цій нашій зустрічі –
з твоїми доньками.
Мушу спитати в тебе, Долорес,
як же тобі вдалося очолювати той рух
і виховувати дітей?
Ну, Хуаніта, наприклад, не їла без мене,
тож мені доводилося брати її з собою на переговори.
А ще я покладалася на старших дочок,
які дуже допомагали з меншими дітьми.
Нам було дуже важко терпіти її тривалу відсутність.
Ви теж таке відчували?
У дитинстві в мене були нічні кошмари, що з ними щось сталося.
Думаю, тому вони дуже старалися
не їхати кудись одночасно.
У мене не було рідних братів чи сестер.
Чи двоюрідних – приблизно мого віку.
Тож у мене не було компанії в дитинстві.
У мене зовсім інший досвід, ніж у вас.
Наша мама була матір'ю-одиначкою,
коли починала свою організаторську роботу.
Ми тусили на зустрічах,
які проводили працівники ферм.
Як ви пояснюєте, хто така Долорес Уерта, дітям і онукам?
Я завжди намагаюся розповісти про дитинство…
АЛІСІЯ УЕРТА ЗАСТУПНИЦЯ ПРЕЗИДЕНТА
…це не завжди приємні спогади.
Я намагалася чесно все пояснити,
щоб вони зрозуміли, що робила бабуся,
і чому її не було поряд.
Як моя мама,
коли вона брала нас на протести й пояснювала, в чому проблема
і що діється…
Я так само вчила своїх дітей.
Думаю, більшість наших дітей теж служать суспільству –
так чи так.
Вони розуміють, як важливо не припиняти роботу.
Не можна заспокоїтися й сказати:
«Що ж, я це зробила. Ми закінчили».
Я розповідаю їм про людей, які про нас дбали. Смішні історії.
Якось мамі порізали шини, та вона все одно змусила нас іти до школи.
Ми думали, що не доведеться. Вона…
Ви думали: «День різаних шин замість дня заметілі».
А мама така: «Ні».
-Так. «Ви підете». -«Підете до школи».
У Делано ми побачили, чого можемо досягти.
І працівники тепер знають, що вони не самі.
Думаю, багато людей не знає,
що вас часто заарештовували.
І били.
За все треба платити. Правда ж?
У 60-х роках
була популярна книжка «Шлях знань індіанців які».
Там була одна фраза, яку я запам'ятала назавжди.
«Коли ти вирішуєш стати воїном, що бореться за справедливість,
не дивуйся, що в тебе полетить багато стріл».
Мені випала честь отримати перо орла
на церемонії похорону Цезаря Чавеса.
Разом з духом орла
дим шавлії відносить наші молитви творцю.
Ми молимося, щоб усі присутні пішли додому з незмінною енергією,
щоб продовжувати добрі справи, які ми робимо для громади.
Як ви змушуєте людей зрозуміти,
що вони можуть змінити те, що вважають неправильним,
або те, що їм не підходить.
Коли організовуєш людей,
треба дати їм зрозуміти, що вони мусять стати лідерами.
Їм самим доведеться
все зробити, а якщо ні –
нічого не станеться.
Я хочу сказати, що кожний може бути активістом.
Ви виховали всіх дітей активістами.
Це ж прекрасно.
Родина, яка протестує разом, не розвалиться.
Ось вони.
ОНУКИ ДОЛОРЕС
Усім привіт.
Привіт.
Будьмо.
Будьмо!
Це така радість –
що моя мама така впливова особа.
Думаю, ми передали це в спадок.
Це ж просто чудово, так? Ми продовжуємо цю справу.
Вона не зникає.
Думаю, бути хорошою мамою – це, насамперед, любити.
Допомагати дітям стати найкращою версією себе
і дати їм зрозуміти, що ви завжди поряд.
Єдине, що справді має значення, це відчуття, що створена нами родина
в підсумку мала близькі зв'язки й любов.
Це родина. Ми – родина.
Може, я не така тітка, як інші, та я все одно тітка.
Думаю, головне,
чого навчила мене мати, це те,
що я – єдина, хто може стати мною.
І що я робитиму, щоб використати можливості в повній мірі?
Якщо вдасться створити такий зв'язок,
у вас буде все.
Я дуже тебе люблю.
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко