סדרה זו מכילה תיאורים גרפיים של אלימות בבית הספר,
אשר חלק מהצופים עשויים למצוא אותם כמטרידים.
הסדרה מיועדת לקהלים בוגרים. מומלץ לצופה להפעיל שיקול דעת.
[מנגינת רקע מתוחה, יריות]
מוקד, מוקד, יריות בשלוש שמונה,
"מורשת רבין", תשלחו ניידות.
רמי דוידי, חקירות מיוחדות. אני רוצה שניכנס מאחורה.
יש שם כניסה, דרך המקלט.
אני מכיר את המקום, בסדר? למדתי פה.
[דוידי] ירו בך?
לא, קפצתי.
אני לא יכולה לזוז.
[דוידי] משטרה!
[פועלים צועקים, דוידי] על הרצפה!
על הרצפה!
[בערבית] איפה הנשקים?
[בעברית] אנחנו רק באנו לעבוד פה.
במהלך טקס יום הזיכרון אירע פיגוע ירי
בתיכון "מורשת רבין".
[שוטר] שמע ישראל.
[רוסו] מדובר באירוע קשה, ככל הנראה על רקע לאומני.
איפה היית? -אני לא יודע, התחילו היריות, ואז אני…
התיק שלי, שכחתי אותו בכיתה. -[אוסנת] מה יש שם?
תפילין.
הוא הרג את ירון, וישר הצמיד לי אקדח לראש. -זה נגמר.
נו? -אין כלום, דוידי.
[דוידי] זה לא הגיוני, הנשקים חייבים להיות פה.
[כתב בטלוויזיה] עם זאת, אף ארגון טרור לא לקח אחריות על האירוע.
[דוידי] רוסו,
זה התלמידים מהתיכון.
הם עשו את זה.
אני בטוח.
[דלת נטרקת]
אה… בתחילת הטקס הייתי עם איתמר,
פשוט עמדנו בטקס, ראינו את מירב, היא בדיוק התחילה לשיר.
[שרה "הרעות"] ♪ על הנגב יורד ליל הסתיו… ♪
[נערה, בוכה] ואז, באמצע שמירב שרה,
[מנגינת רקע מתנגנת] הם נכנסו, אנשים עם מסכות, עם חד-קרן,
והם פשוט התחילו לירות בכולם.
[שיר] הוא התחיל…
פשוט התחיל לירות ב…
במירב
ובצחי.
[ירייה]
היו להם מסכות של חד-קרן כזה,
[תלמידים צורחים ברקע] ואז הם רצו שם בטירוף ופשוט ירו לכל הכיוונים.
היריות?
בהתחלה בכלל לא הבנתי מה זה, כאילו, מרוב שזה היה…
[רעשים של יריות]
אמרתי כזה…
זהו, נגמר.
זה תקוע לי בראש,
צחי ומירב שוכבים ככה.
בלי מירב…
אני לא יודעת מה יהיה, אנחנו חברות מאז גן חובה.
ואז…
ואז ראיתי את ערן שגיא שוכב על המדרגות,
היה דם גם,
ואז ליבי באה.
אז הרמנו אותו, ואז יצאנו מהחלון,
מהחדר של המנהל.
"שמע ישראל ה' אלוקינו, ה' אחד,
שמע ישראל ה' אלוקינו, ה' אחד."
[שוטר] לאיזו כיתה נכנסת?
לא יודע, אני לא הייתי שם מההתחלה עד הסוף,
אני פשוט ישר רצתי לשירותים לעשות שכטה.
כאילו, אני זוכר שהייתי בטקס, זה כן,
ואז מעין "בום", ו…
בלאק.
[שוטר] אמרת שרצת במדרגות.
אה…
לפני דקה אתה אמרת:
"שמעתי את היריות, רצתי במדרגות,
הרגשתי שיש עליי השגחה."
אני לא יודע בדיוק מה…
כן, כן, אז אולי זה היה בקומה השנייה, צודק.
כן, לא יודע, כאילו…
זה פאקינג כאוס.
[ירייה]
[מנגינת רקע מתנגנת, ריף בהקלטה] לא יודע, אני לא זוכר.
כאילו נמחק כזה…
אני זוכר שהייתי בטקס, זה כן,
אבל אז היה כזה "בום", ואז…
כפי שאתם רואים, סתירות על גבי סתירות על גבי סתירות.
כל עדות פה דופקת את האמינות של שלוש אחרות.
לא, אולי הם באמת מבולבלים?
למה להם לשקר? הם עברו פיגוע, הם בטראומה.
אני לא ראיתי פיגוע כזה בחיים שלי.
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת] למה שהמחבלים ישימו מסכות?
למה אף ארגון לא לקח אחריות על האירוע?
למה יש כל כך מעט נפגעים?
והכי חשוב,
איפה הנשקים?
[שוטרים ממלמלים ביניהם] זה נראה לך כיוון הגיוני, ה…?
באיזה ביטחון…
חברים, חברים,
בואו…
נשתדל לשמור על שקט וניתן לדוידי להמשיך. דוידי.
אני מאמין שהתלמידים עשו את זה.
אין אופציה אחרת.
[דוידי] נכנסו עם כולם בבוקר, הוציאו מסכות, נשקים,
אחרי זה יצאו עם כולם, התחזו לקורבנות.
אני לא מבין, אז מה אתה טוען, שיש פה איזה 900 ומשהו חשודים?
לא, י' עד י"א היו בטקס העירוני,
אנחנו מדברים פה על 410 בני אדם שהיו בתיכון בזמן הטבח.
תורידו מזה הרוגים, פצועים, מורים,
אנחנו נשארים עם 356 בני אדם.
שלוש מאות חמישים ושש חשודים.
מז"פ מעריכים שהיו בזירה ארבעה נשקים.
זאת אומרת, שמתוך ה-356 האלה מחפשים ארבעה.
אנחנו צריכים עצורים, לא חשודים,
תוך כמה זמן אתה יכול להביא לי כאלה?
אנחנו עדיין בסיכומים של העדויות הראשונות.
מצב עדין.
שב"כ,
מה אנחנו יודעים על העצורים?
שלושתם ממזרח ירושלים,
לשניים מהם יש קרובים בחמאס, ברמה כזו או אחרת,
אנחנו על זה.
[שוטר] טוב, אנחנו צריכים פרופיל מלא שלהם,
רשתות חברתיות, הכול.
מה קורה פה? מה זה המשחק הזה?
רמי, תירגע.
התיכון נפתח מחר,
מה אתה רוצה שנגיד להם? שהכול פה לא בטוח?
כן, כי הכול לא בטוח, יש ארבעה רוצחים שמסתובבים חופשי.
אנחנו כרגע צריכים להעביר תחושת ביטחון, גם אם היא לא באמת קיימת.
תגיד, אתה שומע את עצמך?
מה, אנחנו משטרה או פסיכולוגיה ציבורית?
אנחנו רוצים להעניק תחושת ביטחון,
אז צריך לתפוס את מי שעשה את זה, נקודה.
[שוטר] אני לא הולך לשבת במסיבת עיתונאים
ולהגיד שארבעה ילדים עשו פה טבח,
ואין לנו מושג מי עשה את זה,
אבל לא צריך לדאוג,
כי יש לנו רק 350 חשודים. זה לא יקרה.
אני רוצה הארכת מעצר לשלושת הפועלים.
כל עוד אין לנו עצורים אחרים, אנחנו הולכים עליהם בכל הכוח.
אין בעיה.
[מנגינת רקע מתנגנת]
[כתב] הנה הוא בא, הנה הוא בא.
[כתב] סגן ניצב דוידי, כמה שאלות.
[כתבת] סגן ניצב דוידי, אפשר לקבל התייחסות?
[כתב] סגן ניצב דוידי, כמה שאלות ברשותך, אדוני.
במה אתה יכול לעדכן אותנו עד כה? איך מתפתחת החקירה?
[כתבת] סגן ניצב דוידי, מתי אתם מתכוונים להודות שמדובר בפיגוע טרור?
[כתב] אתמול שר הביטחון הודיע שתהיה תגובה על הטבח,
ובמקביל שמענו על גיוס מילואים ראשוני,
מה אנחנו יכולים ללמוד מההתפתחויות האלה על החקירה?
כל מה שאפשר להגיד בשלב הזה,
זה שיש צו איסור פרסום גורף על כל פרטי הפרשה.
המשטרה מתקדמת, החקירה מתקדמת, דברים מתבהרים,
וכן, הכיוון העיקרי כרגע הוא לאומני.
[כתבת] סגן ניצב דוידי, איך זה לחזור לתיכון שבו אתה עצמך למדת
בנסיבות קשות כאלה? על זה אתה יכול לענות לנו?
[כתב] האם התיכון הולך להיפתח בימים הקרובים?
[כתבת] סגן ניצב דוידי, אפשר… -סגן ניצב…
[אוטו מניע]
[צלילים של פעימות לב באולטרסאונד]
זה תמיד ככה?
נשמע כמו סוס.
הלו, למי אתה קורא "סוס"?
זאת סוסה אצילית.
[רופא] אני רואה שהצירונים ממשיכים,
אבל בתדירות באמת נמוכה.
[רופא] עוצמה? -אותו דבר.
טוב.
אנחנו בשלב שצוואר הרחם עדיין ארוך, למרות הצירונים,
אז אין צורך בשמירת היריון.
[קול מתעמעם, רעש של צפצוף ארוך] אבל אני ממליץ שתשתי הרבה, שתנוחי טוב,
אני רוצה שתעשי בדיקת שתן.
[בקול ברור] תשמור עליה טוב.
רמי.
[מירי, מרימה את הקול] רמי!
כן, ברור.
תודה, דוקטור.
[דוידי] מה יש לך? -מה יש לך?
[דוידי] מה? -מה "מה"?
אנחנו בבדיקה חשובה,
הרופא מסביר לך מה קורה עם הילדה שלך, מה קורה איתי,
ואתה? כלום.
מצטער, מירץ', אני לא פה.
אוקיי, אז איפה אתה?
[טלפון מצלצל במחלקה]
ב"מורשת".
עוד פעם זה? רמי, די, נו.
תפסתם את המחבלים, הסיפור נגמר.
מה הבעיה שלך? -שזה לא זה.
מה זאת אומרת?
מורחים את כולם, מעוותים הכול.
על מה אתה מדבר?
[מנגינה מתוחה מתנגנת ברקע]
זה הילדים עשו את זה, זה מישהו מהם.
מה? אתה צוחק עליי?
כל בית הספר בנוי חבורות. אחדות? איפה אחדות, אחי?
יש לך את שאול, מעיין וריף,
כל היום בגג מעשנים, שותים, מתפרקים לך.
לא הייתי אומרת שיש חבורות בבית הספר,
אתה יודע, כל אחד מתחבר למי שהוא מתחבר אליו.
לי יש את החברים שלי.
כן, יש אלימות בתיכון, אבל כמו בכל מקום אחר.
כאילו, אתה יודע, יש ריבים. אנשים כאילו…
הייתה איזו פעם אחת שראיתי את ריף וזוהר רבים כזה.
זוהר כזה ממש ירד עליו, ואז ריף נתן לו מכות.
יש לך את ה"היי קלאס", שזה תום ושיר וליגל,
יהלי, כל ה…
כל העניבות.
תשמע, אתה יודע, כאילו, החבורה שלי לא כזה מדברים עם האנשים האלה.
אין לי אינטראקציה איתם.
ההוא נופל על זה, ההוא מתעצבן על זאת
כי היא הייתה עם חבר של ההוא… לא יודע מה היה שם, אני מתרחק.
יש כל כך הרבה שרוטים בבית הספר. אין לי…
אין לי מושג, אין לי כיוון, כאילו…
[גיא] אז את לא יכולה בכלל להזיז את הרגל?
את לא מרגישה כלום? -[נטלי] כלום.
איזה הזוי.
הם אומרים שהעצבים בונים את עצמם מחדש,
ושזה ייקח כמה שבועות או כמה חודשים, לא יודעת.
את כמה חודשים תהיי ככה עכשיו? -כן, יש מצב.
את מבינה שאם הוא לא היה כזה דפוק, את היית יכולה להיות בסדר?
אבל הוא דפוק, אתה יודע איך הוא.
את חושבת שהוא יודע שזאת את?
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
אז את אשכרה יכולת למות בגללו.
בא לי פשוט להרוג את האפס הזה.
משחק אותה צדיק.
[חנוך] את זוכרת את הטיול השנתי שהיה אז? -[אימא של דור] כן.
הוא לא רצה לצאת. -לא.
הוא הסכים, והוא… קפץ לשמיים…
רגע.
רמי.
עוד לא יצא לנו לדבר.
כן, לא יצא.
אז מה, אתה עדיין ב"מורשת", אה?
עד הפנסיה ומעבר לה.
יופי.
מיכל, אימא של דור, היא במצב מאוד מאוד רגיש כרגע.
זה לא זמן טוב לשאלות.
לא באתי לשאול שאלות.
בכל זאת,
בוא נכבד אותה.
לא תיארתי לי שתהפוך להיות שוטר.
חשבת שאני אהיה בצד השני.
תראה אותך, רמי דוידי.
תמיד היה לך פרצוף… קשוח.
בכל מקרה, טוב לפגוש אותך, אפילו בנסיבות האלה.
אני חוזר.
[רטט של טלפון נייד]
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
[שוטר] כאן עלית למעלה, לא?
כן. מפה עלינו לגג.
בדרך יריתם בעוד נערים, לא? -כן.
בוא תראה לנו איפה זה היה.
בוא תראה לי איך ירית.
לא, לא, אליי, אליי, אליי. פה זה היה.
[פועל] נכון, נכון. -[שוטר] נכון?
[פועל] נכון.
[דוידי] זאת בדיחה, הוא לא יודע כלום.
תכף יהיו פה בלגנים ותג מחיר,
וחצי מדינה תעלה על צו שמונה.
אני יודע שערבים זה הפתרון הכי קל,
אבל אני חושב שאת לא מבינה.
את לא קולטת שהכול שקט מדי?
מרדימים אותנו.
מי? -מה "מי"? הילדים.
די, נו, בחייך, דוידי.
[דוידי] אני אומר לך, אנחנו נעלים את הסיפור הזה,
וזה יתפוצץ לנו בפנים.
תראה, בחיי שהייתי רוצה להיות איתך, אוקיי?
אבל כל הכיוון הזה שלך, זה הכול באוויר.
מחר בית הספר הזה חייב להיפתח, ולהגיד פה שכולם חשודים,
זה כמו לא להגיד כלום. אני חייבת יותר מזה.
כמו מה? אני לא מבין, עוד גופות? זה מה שישכנע אותך?
מספיק! שמעת?
כשיהיה לך משהו קונקרטי, תבוא. -את רצינית, רוסו?
הכי רצינית שיש. -בסדר.
[רטט של טלפון נייד]
[רוסו] כן?
[רעשי מצלמה]
אתה לא תראה מפה כלום, עדיף לך מהחלון הקדמי.
אה, לא, לא, זה לא…
אני רק רציתי, כאילו… -רק רצית מה?
זה שטח סגור, אסור לך להיות פה.
בסדר, אפשר לחשוב, ראש הממשלה פה,
כולה המחבל המסריח הזה.
אז מה, באת לצלם את המחבל?
לא, אני באתי למשהו אחר, אתם פתאום הייתם פה.
למה באת?
חברה שלי, ידידה, היא קפצה מהחלון.
נטלי. -כן.
והיא איבדה את העגיל שלה,
אז אמרתי לה שאני אבוא לפה, שאני אחפש לה אותו.
זהו? זה הסיפור הכי טוב שלך?
וואלה, תקופה קשה.
תביא את הטלפון.
למה? -צריך למחוק את התמונות.
בסדר, אני אמחק.
תביא, תביא.
מה זה זה? וואטסאפ?
לא, זה כלום. אני יכול את הטלפון?
סיימת?
וגם אסור לך לקחת לי את זה ככה, זה לא חוקי.
קח וסע.
אתה יכול לצאת מהשער הראשי.
[גיא] עדיף מפה.
[חנוך, בטלוויזיה] "מורשת" זה בית,
ואין לי ספק שהילדים שלנו רוצים לחזור לשגרה ולחזור הביתה.
אני נמצא במקום המופלא הזה כבר 25 שנה,
ואני… אני בטוח במה שאני אומר,
אנחנו נחזיר לילדים את האמונה באדם.
תודה.
ראיינו עכשיו את חנוך בטלוויזיה, הוא אומר שפותחים מחר את התיכון?
אתה מסתדר?
תן לי רגע.
שב.
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
אני אפילו לא יודע מאיפה להתחיל.
כאילו הם לא רוצים לשמוע את האמת.
אני יכולה להבין אותם, האמת שלך נשמעת רע מאוד.
איזה חתיך אתה.
מצטער שאני לא בבית עכשיו,
עם כל החקירה והתיכון,
וזה שמנסים לטייח את זה, זה משגע אותי.
אוקיי.
הפועלים לא עשו את זה.
אני יודע את זה, רוסו יודעת את זה,
אבל היא ממשיכה עם הקו הזה של ה…
מאמי, מאמי, מאמי,
פשוט תגיד להם מה שאתה צריך להגיד להם ותגמור עם זה.
נורא פשוט.
[חנוך] בוקר טוב לכולם.
ארבעה ימים אחרי הטבח הנוראי שחווינו כאן יחד,
תיכון "מורשת רבין" נפתח שוב היום.
פתיחה קורעת לב,
פתיחה חסרה.
נמצאים איתנו כאן היום כבוד שר החינוך,
חבר הכנסת מודעי,
וכבוד ראש העיר,
שהוא גם אבא של ערן שלנו, שנפצע בפיגוע.
מורים יקרים,
ובעיקר אתם,
תלמידות ותלמידים אמיצים,
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת] תיכון "מורשת" הוא הבית שלי כבר למעלה משני עשורים.
אני חינכתי אלפי נערים,
ולצערי, גם הספדתי כמה.
ואני רוצה להגיד לכם, מדם ליבי,
שאין דבר יותר כואב מלהספיד ילד שלא הספיק כלום,
שבא לעולם כילד והלך ממנו כילד.
אני מתאר לעצמי שהבית שלנו
מרגיש לכם קצת זר כרגע, קצת מוזר.
המשטרה כאן, עושה את תפקידה נאמנה,
ובעוד זמן קצר, כך אני מאמין, המקום הזה יחזור להיות בית.
פשוט… -סליחה, חנוך.
תן לי שנייה. -אני…
סליחה. -אפשר עוד רגע?
[חנוך] אני באמצע כאן. -[דוידי] אי אפשר, לא.
תודה, חנוך. הזכרת את המשטרה,
ואני חושב שזאת הזדמנות טובה להגיד כמה מילים.
זה יכול לחכות רגע? אני פה באמצע. -לא.
בוקר טוב.
למי שלא מכיר, קוראים לי רמי דוידי,
ואני אחראי על החקירה פה בתיכון.
זה מאוד יפה שבאתם ככה
לחלוק כבוד לנרצחים,
אבל אני לא חושב שאתם מבינים עד הסוף מה קורה פה,
ומגיע לכם לדעת את האמת.
את הטבח בתיכון "מורשת" ביצעו תלמידים מהתיכון הזה.
[תלמידים מדברים ביחד] מה? -מה?
מה זה השטויות האלה?
אנחנו נמצאים בחקירה.
רמי… -אתם…
אנחנו נמצאים בחקירה, אתם תתבקשו לשתף פעולה עם החקירה.
המטרה שלנו, העיקרית,
היא להגן עליכם.
להגן עליכם,
ולמצוא את הרוצחים,
כמה שיותר מהר.
ולנערים שביצעו את הטבח הזה אני רוצה להגיד,
אני יודע שאתם פה,
ואני אמצא אתכם.
[תלמידים מדברים ביחד] מה?
[איש] אני מבקש… אני לא יכול, אני מבקש.
[תלמיד צועק] איך אתה מדבר?
רמי דוידי, זאת שערורייה. -[תלמיד צועק] מה זה?
מה עובר עליכם?
[תלמיד] תחשבו לכיוון אחר, למה אנחנו?
אני מבקש ממך לעזוב את האולם עכשיו. עכשיו!
[חנוך] עכשיו! -[תלמיד] למה אתם משקרים?
[תלמידים ממשיכים לצעוק, מנגינת רקע מתוחה מתעצמת]
[תלמיד] תזדיין מפה. -[חנוך] שבו.
[איש] זה נראה לך הגיוני? -שבו רגע, שבו. שבו, שקט.
שבו.
[אמא של נטלי, ברוסית] הכול בסדר, מתוקה שלי, ד"ר ענבר פה.
[בעברית] היי, נטלי, שמעתי מה שקרה,
אני מקווה מאוד שיפתרו את הפרשה הזאת בקרוב, זה…
כמו הסיפורים האלה ששומעים באמריקה.
אני באתי לדבר איתך על המצב שלך,
אבל אם את מרגישה צורך לשוחח על מה שקורה בתיכון,
יש לנו פה במחלקה עובדת סוציאלית, ואת יכולה לפנות אליה.
זה בסדר, דברי.
האחיות כבר אמרו לי שמתחילים לי בקרוב שיקום.
כן, אבל זה קצת יותר מורכב מזה.
אני חייבת להגיד לך, נטלי, שאת ילדה,
נערה, מאוד מאוד אמיצה וחזקה,
וחשוב לי מאוד שאנחנו נעבור את התהליך הזה עם הרבה כוחות.
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
אימא, על מה היא מדברת?
על מה את מדברת?
הפגיעה בעמוד השדרה הייתה חזקה מאוד.
בסדר, אבל אמרתם "חלקי",
אמרתם שהתאים ישחזרו את עצמם.
נכון, אנחנו עדיין מקווים שזה יקרה,
אבל ב-MRI זה נראה לא טוב.
הקרע כנראה עמוק מאוד.
אנחנו נתחיל את התהליך השיקומי,
ובסופו אנחנו נדע.
[ברוסית] את יודעת מזה מזמן, אימא?
[בעברית] מתי תכננת לספר לי ש…
שנגמרו לי החיים?
לא נגמרו לך החיים.
את צעירה ואת חזקה,
והמחלקה השיקומית פה היא מהמובילות בעולם.
עם הרבה התמדה ואמונה…
די, אל תלמדי אותי על התמדה ואמונה, סבבה?
אני חוזרת לרקוד או לא?
[צועקת] תעני לי עכשיו!
אני חוזרת לרקוד, או שאני אשאר ככה?
[בקול רגיל] תעזבו אותי, אני רוצה להיות לבד.
[צועקת] תעופו מפה!
[ברוסית] אני מבקשת ממך, הכול יהיה בסדר, בבקשה, לא צריך.
דוקטור…
[תום, בעברית] אתה יודע שאני לא אוהב לחזור על אותו דבר פעמיים.
אני ראיתי אותך, את שיר ואותו, זהו.
חוץ מזה אני לא יכול לדעת שום דבר על אף אחד, מה אתה לא מבין?
אז זהו?
אתה שורף את כולם חוץ משניים וחצי אנשים שראית?
אני לא שורף אף אחד, מה אתה רוצה שאני אעשה?
אתה לא קולט שיש פה אנשים שרצחו את ירון?
[שיר] אתם סתם רבים,
תכף יגלו מי זה.
מה, כמה פסיכים כבר יש פה?
די, אני לא יכול יותר כבר.
כל שנייה אימא שלי מתקשרת אליי.
הנה האקסית שלך והפרויקט שלה.
[נער] איזה הזויים.
לא, ליבי בסדר.
והוא?
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
[ליבי] מה?
אולי נלך אלייך?
שמעת מה השוטר הזה אמר.
צריך לבחור למי להתקרב עכשיו וממי להתרחק.
יאללה, בוא, נו. אל תפחד, אנחנו ביחד.
מה קורה?
מה, למה השקט?
סתם, מדברים.
מדברים על מה?
[שיר] על מה נדבר? על מי עשה את זה.
[ליבי] איתי, תביא סיגריה. -אצל שיר.
[ליבי] אש.
[תום] מה, איתמר?
מה אתה אומר?
לא יודע.
יש דיבור חזק על גיא, חבר שלך.
[ליבי] וואלה? -וואלה.
האמת שאני לא זוכרת אותו בטקס בכלל, ראיתם אותו?
איזו סיבה יש לו פשוט לירות במישהו?
[נער] לא יודע. הוא בא מהשכונות,
כולם שם עבריינים, לא?
אפשר לחשוב שאתם אף פעם לא יריתם בנשק.
מה אתה מגן עליו?
מה, אתם…?
כן, וואלה, כן, כל ערב בפיצה.
תבוא איזו פעם, נעשה שלישייה.
הופה.
יש לך מזל שאנחנו בימי אבל.
אחרת הייתי קורע אותך, יא חרק.
טוב, אתם ממש חמודים ביחד,
באמת, זה ממש מקסים, אבל נראה לי, אנחנו נזוז.
תודה על הסיגריה. -[נער] באהבה.
[נער] רגע, ליבי,
תני שם. מי זה אם לא גיא?
לא יודעת.
האמת, השם הראשון שעלה לי זה זוהר, ההזוי הזה עם כל התפילות שלו.
אבל בתכלס זה יכול להיות כל אחד, אפילו אתם.
השאלה למי יש אומץ לעשות דבר כזה.
[ליבי] יאללה, בוא.
חכו שנייה.
תקשיב, אני חוזרת איתם.
הם בכיוון שלי, אני לא רוצה ללכת לבד.
[שיר] ביי, מאמי.
[תום] ביי, ליגל!
אם לא נתראה שוב, אז תדעי שאהבתי אותך.
פחות או יותר.
[דיבורים בקשר]
[צ'ינו] פשש… אמיץ. אהבתי.
[דוידי] תודה, צ'ינו, ידעתי שתעריך את הצעד הזה.
אתה יודע שאתה מככב בכל החדשות.
יופי, עכשיו תפתח לי פייסבוקים,
אינסטגרם, טוויטר, כל דבר של השכבה הזאת,
אני רוצה לראות על מה הם מדברים.
דוידי, אתה רוצה ללמד אותי את העבודה?
בזמן ששיחקת "פרדי קרוגר", אני כבר נכנסתי לבדוק אותם.
נו, ו…?
מה?
הם נעלמו מהרשתות, מאז הנאום שלך הכול בצניחה.
מה זאת אומרת "נעלמו"?
נעלמו, כמעט אפס פעילות,
פייסבוק, אינסטגרם, טוויטר, הכול.
לא יכול להיות, זה בני נוער, הם מחוברים לרשת כמו ערפדים.
אז מה, אתה אומר שאני טועה?
אני אומר שתבדוק שוב, אני ראיתי אותם מתעסקים בסלולריים שלהם שם.
אבל בדקתי שוב.
אז תבדוק עוד פעם. -אני אבדוק עוד פעם.
פעם אחרונה שאתה מסנן אותי,
פעם אחרונה שאתה פועל מאחורי הגב שלי,
ופעם אחרונה שאתה משתין עליי, הבנת?
שובר צו איסור פרסום?
מה, פועל נגד הגוף שאתה מייצג? מה עובר עליך, תגיד לי?
[צועקת] מי אתה חושב שאתה?
נוגה. -סתום!
[בקול רגיל] עכשיו, אסוף את הדברים שלך,
אתה עובר ל"אתגר".
ובזמן שאתה מחפש כלי רכב גנובים,
כדאי שתחשוב טוב טוב על העתיד שלך בתוך המשטרה.
את יודעת שלא הייתה לי ברירה.
פשוט אין לך מושג איזה נזק עשית, אה?
את היית איתי בשחזור,
את ראית שהילד הזה, אין לו מושג מכלום,
זה רק לחץ של התקשורת ושל מושיקו.
כי אתה לא יכול להאשים 400 ילדים ברצח, מה לא ברור לך?
ולהאשים ילד פלסטיני אחד שלא עשה את זה, אפשר?
גם אם אתה צודק,
אתה לא יכול לעשות לי את זה,
אנחנו היינו בסרט הזה, ואתה הבטחת לי.
עכשיו, כשהם יודעים שאנחנו יודעים, הם יתחילו לדבר, את תראי את זה.
אני לא מאמין שהיא לא פיטרה אותך.
מה, זה בגלל העין היפה שלך?
סתום, סתום כבר, צ'ינו.
[מוזיקה מתנגנת]
בייבי, את בטוחה שאת לא רוצה להיכנס?
מה זה נעים פה.
היית מת.
יאללה, אפשר לחשוב שלא ראיתי אותך עירומה, נו.
בסדר, מה, היינו ביחד, זה היה לפני שנתיים.
ולא היה לך אז ציצי.
איזה זבל.
מה, שמעתי שיש לכם רשימה.
מה, כאילו, מה זה "רשימה"?
אנשים שראינו בעיניים.
ומי שלא ראיתם?
מי שלא ראיתי בעיניים, אני מעדיף לשמור ממנו מרחק.
אותי ראית?
כאילו, מה, אני ברשימה?
מה הסטטוס שלי, חשודה? לא חשודה?
תשמעי,
מאז שנפרדנו את דפקת פרסה מכולם,
מאיתי, מיהלי, משיר,
עכשיו את רוצה לחזור אלינו?
לא יודע, צריך לדבר על זה.
לדבר? וואו.
אוקיי.
מה יש לך? התחלת לשתות כמו אימא שלי.
תקשיב, אני באתי לפה כי אכפת לי ממך,
אני לא צריכה שתהיו חברים שלי, אני לא מבינה גם מה זה קשור.
תירגעי, לחץ.
אני יכול להכניס אותך לרשימה מתי שבא לי,
אבל זה לא יהיה קל, שתדעי.
כאילו, אמרנו שרק את מי שראינו בעיניים שלנו,
אז…
קחי בחשבון שאני עושה לך כאן טובה גדולה.
גדולה מאוד אפילו.
וואלה. -וואלה.
ומה אם בסוף זאת כן אני?
[מוזיקה מפסיקה]
מה זאת אומרת את?
אני.
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
מה?
מה יש לך?
תומי, מה קרה?
אתה בסדר?
אני בסדר, כן.
אני בסדר, שנייה, זה עובר לי.
אני לא התכוונתי, זה היה בצחוק.
ליבי, מישהו דיבר איתך עליי?
מה? לא, מה זה "מישהו"?
אל תשקרי לי, מישהו דיבר איתך עליי?
מה יש לך, תום? אף אחד לא דיבר איתי עליך, מה…
שנייה.
תום?
אני בסדר.
אתה בסדר?
כן.
כן, סבבה.
אני סבבה, זה פשוט קורה לי מדי פעם.
הכול טוב, באמת.
תום, אתה בטוח? זה היה נראה… -כן, כן, בטוח, בטוח.
מה את אומרת, איפה היינו?
[סירנה של אמבולנס]
[צפצוף מכשיר]
הפתעה!
איך נכנסת לפה?
יש לי את הדרכים שלי, הכול טוב.
מה, מה איתך?
חרא.
למה חרא? בגלל ה… אפס, טמבל הזה, חרא?
בגלל הכול.
מה הם אמרו?
יש איזה סיכוי שאני אחזור ללכת,
אבל הפגיעה קשה מדי, אז הריקוד…
אין מה לעשות,
"בת-שבע" יצטרכו להסתדר בלעדיי.
בסדר, אל תדאגי, אנחנו נדבר איתם, הם יארגנו, לא יודע…
ריקוד מיוחד כזה לצולעות.
כאילו, בקטע אומנותי, כן? עם הזה… לא יודע, זה יצא יפה.
[שר "עולם משוגע"] ♪ הגשם שוב הגיע מוקדם ♪
♪ יש פקקים בעיר, בדרך לים ♪
די.
♪ תמיד אמרת שזה עולם משוגע ♪
♪ תגידי, מי חשב שנגמור את זה ככה? ♪
♪ עזבי את זה, מי חשב אי פעם שנתחיל ♪
♪ ומי דמיין שאחרי כמה שנים טובות ♪
♪ שאני מנסה לטשטש עקבות ♪
♪ את תמיד מוצאת לך איזה פאקינג שביל? ♪
♪ היית כמו שמש בעולם שכולו סתיו ♪
♪ ואז, אני הייתי סתם בחור שכונה ♪
♪ שמאוהב בך ♪
♪ כנראה אף פעם לא אשכח ♪ -טוב, די, יא מפגר. חאלס.
♪ איך שלחת לב מהניילונים ישר אל המוסך ♪
♪ אולי בצדק, מאז קצת השתניתי ♪
♪ היום פחות שיער, פחות נבהל, פחות פתטי ♪
♪ והאמת שקצת תהיתי אם היה לנו סיכוי… ♪
טוב, די, הבנתי. -♪ ם את נזכרת בי באיזה גשם לא צפוי ♪
♪ הגשם שוב הגיע מוקדם ♪
♪ ויש פקקים בעיר, בדרך לים ♪
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
[ליבי] הופ. -שלום.
שלום.
מה קורה? -בסדר.
את בסדר? -אני אש.
מה, איפה היית? שתית?
למה, אני מסריחה מאלכוהול?
מה מסריחה, את השועלים, כאילו.
בטח ההורים שלך עכשיו בקניה, לא מבינים מה זה.
כן, אה? כאילו אכפת להם.
אתה יודע שהם אפילו לא התקשרו לשאול מה איתי?
הם פשוט שלחו לי הודעה בוואטסאפ אם אני בסדר.
אה…
-מה, איפה היית?
אצל תום.
וואלה.
מה "וואלה" עכשיו?
איפה אתה הולך?
מה היה לך לחפש אצלו?
מה היה לי לחפש אצלו? היה לי לחפש אצלו…
ש… לראות אם הוא בסדר, לראות מה איתו.
בטח היה מבסוט.
הוא מת שתחזרו, לא?
לא, לא נראה לי.
אז?
אז מה?
אז מה הולך איתו?
הוא בסדר. הוא, כאילו… מה זה "בסדר"? הוא לחוץ,
הוא עושה רשימות. מחשב חישובים.
מחשב חישובים.
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
מה?
למה הלכתי אליו, איתמר?
למה?
כי אני סתומה ואני דפוקה ורציתי להיות ברשימה שלו, בסדר?
זה למה.
טוב, בואי, אני אקח אותך הביתה, נו.
באמת?
"באמת?" כן. בואי. -איזה ג'נטלמן.
אבל אני לא צריכה, אני בסדר.
זה שלי,
וזה שלי.
תודה.
[שדרית ברדיו] בוקר טוב. השעה שמונה, והרי החדשות.
לפני שעה קלה שוחררו העצורים שנתפסו על גג תיכון "מורשת",
לאחר שלא נמצאו די ראיות הקושרות אותם לאירוע,
ולאחר שמחלקת החקירות חשפה כיווני חקירה חדשים.
מפכ"ל המשטרה שיבח את חוקרי המחלקה,
וכינה את חקירתם "אמיצה ופורצת דרך".
שחררו את הפועלים.
שמעתי. -צדקת.
ובכל זאת, אני לא חושבת שכדאי לך לנהל את החקירה הזאת.
מה? -תחשוב על זה, דוידי.
מירי, ההיריון,
בטח תצטרך להיות עכשיו הרבה בבית.
רוסו, אני עליהם, זה עניין של ימים.
אני חושבת שצריך להגיע לחקירה הזאת פשוט נקי.
אני נקי.
רמי,
אני מכירה אותך מספיק שנים בשביל לדעת שבשבילך לחזור ל"מורשת",
אחרי כל מה שקרה לך שם,
זו ממש טעות גדולה, וגם אתה יודע את זה.
הכול בסדר, אני בשליטה.
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
בואו, יש לנו קריאה מ"מורשת".
אני לא חושבת שזה מישהו מאצלנו, לא יכול להיות.
[נער] תשמע, ראיתי כל מיני סרטים על טבח בבתי ספר,
דברים כאלה מארצות הברית, זה לא…
לא משהו שחשבתי שיכול לקרות אצלנו.
[תום] אם הייתי צריך להמר רק על שם אחד,
אני הייתי אומר ריף.
מי זה? פאק, אחי, אני לא יודע, זה…
יכול להיות כל אחד.
אני לא בטוחה שהוא קשור לזה, אבל…
ראיתי רק אותו.
אה…
גיא די אלים.
[גיא] תשמע, אני סבבה עם כולם, אחי, הכול טוב, אבל…
יש לך פה כאלה שאוהבים דרמות, בוא נגיד.
[שיר] יוצא לשמוע מישהו אומר כזה: "הייתי רוצח אותו",
אנשים מדברים, אתה יודע, מי היה עושה דבר כזה?
מטורף.
[מנגינת רקע מתנגנת] אני מורג, נעים מאוד.
אני חוקרת הנוער.
אני לא רוצה להגיש תלונה.
[מורג] להגיש תלונה על מי?
אמרת שאתה לא יודע מי זה.
אתה חושב שהוא אחד הרוצחים?
תקשיבי, אני לא הולך לפרשן לך עכשיו כל צעד, בסדר?
[דוידי] הילדים שלכם חשודים.
זה עבר לכם בראש, לא?
"אולי הילד שלי עשה את זה?"
אני לא עשיתי לו כלום.
היא בוודאות מגינה על מישהו.
אתה כל היום על המחשב הזה שלך, אין לך חברים.
נו, מה זה אומר, שאני הרגתי מישהו?
תחשבי על אבא שלך.
[דוידי] אתה שולח ילד לתיכון, וזהו.
הוא יכול להפוך לכל דבר.
תוריד את הסכין.
[דוידי] צ'ינו, מה זה הדבר הזה?
"בלקספייס".