סדרה זו מכילה תיאורים גרפיים של אלימות בבית הספר,
אשר חלק מהצופים עשויים למצוא אותם כמטרידים.
הסדרה מיועדת לקהלים בוגרים. מומלץ לצופה להפעיל שיקול דעת.
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת, יריות]
במהלך טקס יום הזיכרון
אירע פיגוע ירי בתיכון "מורשת רבין".
אלה התלמידים מהתיכון, הם עשו את זה.
איפה היית?
אני לא יודע, התחילו היריות, ואז אני…
אני לא הייתי שם מההתחלה עד הסוף.
היו להם מסכות של חד-קרן כזה.
"שמע ישראל ה' אלוקינו, ה' אחד."
[דוידי] ירו בך? -לא, קפצתי.
הפגיעה בעמוד השדרה הייתה חזקה מאוד.
אני חוזרת לרקוד, או שאני אשאר ככה?
את מבינה שאם הוא לא היה כזה דפוק, את היית יכולה להיות בסדר?
בא לי פשוט להרוג את האפס הזה.
הם נעלמו מהרשתות, פייסבוק, אינסטגרם, טוויטר, הכול.
[דוידי] אני צריך לדעת איפה הם מדברים.
לא יכול להיות שהם נעלמו ככה.
מה זה זה?
וואטסאפ? -[גיא] לא, זה כלום.
אני יכול את הטלפון? סיימת?
[תום] אני ראיתי אותך, את שיר ואותו.
אתה שורף את כולם חוץ משניים וחצי האנשים שראית?
[ליבי] שמעתי שיש לכם רשימה.
אני יכול להכניס אותך לרשימה מתי שבא לי. -וואלה?
[כתבת] סגן ניצב דוידי, איך זה לחזור לתיכון שבו אתה עצמך למדת?
לחזור ל"מורשת", אחרי כל מה שקרה לך שם,
זו ממש טעות גדולה.
לא תיארתי לי שתהפוך להיות שוטר.
חשבת שאני אהיה בצד השני.
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
[שדר רדיו] בוקר טוב. דרמה נוספת בתיכון "מורשת".
לפני כמספר שעות נמצא אחד התלמידים
כשהוא מעולף, ועל גופו סימני אלימות.
בעקבות צו איסור הפרסום על הפרשה,
לא נוכל למסור פרטים נוספים.
תיכון "מורשת" עלה לכותרות לפני מספר ימים,
לאחר שמספר דמויות בתחפושות של חדי-קרן
ביצעו שם טבח שבמהלכו נהרגו ארבעה נערים
ונפצעו עשרות.
המשטרה ממשיכה לחקור את האירוע הקשה
בכמה כיווני חקירה שונים.
השר לביטחון פנים…
[צפצוף של מגנומטר]
היי, סליחה על האיחור.
רוסו אמרה לי שאולי יצאת כבר, דפקתי ספרינט לחניה.
מזל שהכול פה קטן, למה לרוץ בפתח תקווה זה חצי מרתון,
מכיר שם את התחנה?
מה? -יואו, סליחה.
סליחה, בטח לא הבנת מי זאת נופלת עליך ככה.
אני מורג, נעים מאוד.
לא מורן, מורג.
אני חוקרת הנוער.
איזו חוקרת נוער?
ה… חוקרת נוער.
[צלצול של קו טלפון]
[רוסו] כן, רמי?
מה זה, רוסו? מה חוקרת נוער עכשיו?
מה לעשות, החשודים שלנו הם בני נוער.
זה אתה דאגת לצעוק את זה בכל מקום אפשרי.
הם מעל גיל 16,
זה אומר שאפשר לחקור אותם אם מוציאים אישור מיוחד.
רמי!
היא מגיעה ממחוז מרכז,
ויש לה רקע בכמה חקירות מאוד מאוד גדולות.
את הבאת אותה כדי שתשמור עליי?
את מחזירה לי? -רמי, אני לא אוהבת את הטון הזה.
גם אני לא.
[צליל ניתוק]
תיכנסי.
נו.
אז לאן אנחנו נוסעים?
לבית חולים, לבקר מישהו.
אה, את זוהר אור, נכון?
הילד ההוא שחטף מכות?
יש לכם כבר חשודים? תן לי קצת רקע, מה…
מישהו ראה את זה?
מה קרה לך בעין?
מה קרה לי בעין?
אוקיי.
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
[זוהר] באתי ללכת הביתה,
ופתאום קיבלתי "בום" לראש.
[דוידי] מה זה "בום לראש",
אגרוף? חפץ?
אני לא יודע.
כמה אנשים היו שם?
אני לא יודע.
למה כתבו לך "עין תחת עין"?
"שבר תחת שבר, עין תחת עין", זה מהתנ"ך.
מכיר את הביטוי, מה זה קשור אליך?
"נפש תחת נפש", ככה המשפט מתחיל,
האיום הכי גדול,
הנפש.
בסדר, נפש.
מה זה קשור אליך?
[מורג] זוהר,
אני מבינה בדיוק איך אתה מרגיש,
אבל חשוב שתבין שאנחנו פה כדי לעזור לך.
אני לא רוצה להגיש תלונה.
להגיש תלונה על מי?
אמרת שאתה לא יודע מי זה.
אימא,
אני לא מרגיש טוב, אני רוצה לשטוף פנים.
זה מספיק להיום, הוא צריך לנוח.
בטח, בטח, אנחנו נלך.
[דוידי] בוא, אני אעזור לך. -[אימא של זוהר] תודה, זה בסדר.
[מורג] זוהר, אם אתה נזכר בעוד משהו,
אתה יודע איפה למצוא אותנו, כן?
תרגיש טוב.
[מנגינת רקע רכה מתנגנת, צלצול טלפון במחלקה]
מה זה היה?
אני רוצה לדעת מה הוא יודע.
מה אתה חושב שתראה? -כל מה שהוא לא מספר לנו.
הוא בסך הכול מפחד ממי שהרביץ לו.
אולי, גם לא בטוח.
אתה חושב שהוא אחד הרוצחים?
תקשיבי, אני לא הולך לפרשן לך עכשיו כל צעד, בסדר?
ארבעה ילדים מתים, "עין תחת עין"?
נשמע לי כמו עין ששווה לבדוק.
אוקיי. וואו.
"שמע ישראל ה' אלוקינו, אלוקינו ה' אחד.
שמע ישראל ה' אלוקינו, ה' אחד.
שמע ישראל ה' אלוקינו, ה' אחד…"
[זוהר בהקלטה] "שמע ישראל ה' אלוקינו, ה' אחד.
שמע ישראל ה' אלוקינו…"
קח, תחבר לי את זה.
"שמע ישראל ה' אלוקינו, ה' אחד.
שמע ישראל…"
היי.
זאת מורג.
מי אתה?
צ'ינו, סייבר ומערכות מידע.
מורג, חוקרת נוער.
התקנתי לו מצלמה בחדר.
ראיתי את העדות שלו שוב.
הוא לא אפוי, הילד.
תראה לי את המצלמה שלו.
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
[זוהר] "זה חליפתי, זה תמורתי, זה כפרתי,
אני אלך לחיים טובים, ארוכים, ולשלום.
זה חליפתי, זה תמורתי, זה כפרתי,
אני אלך לחיים טובים, ארוכים, ולשלום."
זה אומר לך משהו?
משהו שקשור לכפרת עוונות, כאילו הוא מתחרט על משהו.
"זה כפרתי…"
[רטט של טלפון נייד]
טוב, תהיו על זה.
רוסו הפילה עליי פגישה עם ועד ההורים.
תכלס, כי מי מתאים יותר ממך להרגיע הורים לחוצים?
קחי כיסא. בואי, שבי.
ברוכה הבאה. -תודה רבה.
תגיד, הוא תמיד כזה…
מתוק?
לא, יש לו גם ימים רעים.
הבנתי.
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
[חנוך] אני לא אסתיר מכם,
אני אפילו לא יודע מאיפה להתחיל להסתכל על ה…
אירוע הזה.
זאת מכה בלתי נתפסת,
אבל אני מאמין שבזמנים כאלה, דווקא בזמנים כאלה,
דיאלוג חייב להתקיים.
ולכן הזמנתי לכאן רק אתכם, ועד ההורים,
כדי שתוכלו לשאול שאלות את החוקר שמנהל את החקירה,
רמי דוידי.
רמי.
ערב טוב.
אני רמי דוידי,
ואני החוקר הראשי של הפרשה.
כולכם נמצאים פה עכשיו
כי לצערי הילדים שלכם חשודים.
בית הספר נפתח תחת שמירה מקיפה,
אנחנו גם נתגבר אותה בהמשך.
אתם חייבים לשלוח את הילדים ללימודים,
מי שלא יגיע ללימודים…
[הורים מדברים ביחד] אבל איך זה יכול להיות?
מי שלא יגיע ללימודים, יילקח לחקירה באזהרה.
מה אתה מאיים עלינו? -[הורה] זה לא שפוי!
ועוד בזמן שילד שוכב בבית חולים כשזו הייתה המשמרת שלך!
צודק במאה אחוז.
אני אומר לך חד וחלק, אני לא אשלח את ליגל לבית הספר.
[אימא של זוהר] נראה לכם שאני אשלח את זוהר לכאן אחרי מה שהוא עבר?
נראה לכם שהוא יצטרך לבוא למקום הזה שוב פעם?
אז אני מודיע לכם כבר עכשיו, עומר עובר ל"בן-גוריון",
אני לא חייב לכם כלום.
אוקיי. שלח את הילד לתיכון אחר, בסדר.
מה תגיד?
"הילד מקסים, זה רק שהוא פשוט עדיין
חשוד ברצח בתיכון הקודם."
אף תיכון עכשיו לא יקבל את הילדים שלכם,
"מורשת" הוא האופציה היחידה שלכם.
רוסו, מה אנחנו, בני ערובה של החקירה הזאת?
[הורה] גם ככה כולם עוד רועדים מאז הנאום שלך אתמול.
הסתובבת בעיר מאז? הרחובות ריקים בגללך!
עוצר!
חברים, חברות, אני מבקש,
בואו נצנן את הרוחות, אוקיי? בואו נשמור על…
כולם רועדים בגלל שארבעה תלמידים מבית הספר הזה
עשו דבר מחריד.
לא בגללי.
עכשיו, אני יודע, זה מפחיד, המחשבה הזאת.
אבל זה עבר לכם בראש, זאת המחשבה, לא?
"אולי הילד שלי עשה את זה". -[הורה] הילד שלי לא עשה את זה!
יש פה ילדים טובים בבית הספר הזה. -באיזו זכות אתה ככה מטיח אשמה?
[אימא של דור] אתם חבורה של חוצפנים!
כולכם!
הבן שלי נרצח.
דור מת.
למי אכפת לאיזה בית ספר הילדים שלכם ילכו?
הילדים החיים שלכם.
המשטרה צריכה לשכנע אתכם, תבואו לבית הספר, לא תבואו לבית הספר,
מה זה משנה עכשיו?
אחד מהילדים שלכם הרג את הבן שלי. -[הורה] מיכל, אני מציע שלא…
מישהו מכם גידל ילד
שקם והרג את הילד שאני גידלתי!
אני לא איעלם.
אני רוצה לראות מי האבא והאימא שגידלו רוצחים.
[הורה] היא לא יכולה להאשים…
[מיכל] אני מצפה ממך
למצוא את מי שלקח לי את דור,
זאת העבודה שלך.
זה הכול.
[מעיין] די, ההורים שלי למטה.
נו, מה זה משנה? בדרך כלל הם בחדר ליד.
[שאול] הלו?
אם הייתי רוצה לראות פורנו, הייתי נשאר בבית.
היי. -[שאול] טוב, זוז, זוז.
זוז. -[ריף] יאללה.
כל הבלגן שקורה, ומה אבא שלי מחליט לעשות?
לקחת לי את הבאנג.
אני אומר לו: "אבא, מה קשור הבאנג? מה?"
אז הרמתי לו את הוויסקי.
תביא, תביא.
[שאול] לא, אבל רציני…
לא משנה מה יקרה, הוא יחפור לי על השכטות.
גם אם עכשיו יבוא חייזר, יפציץ את בית הספר,
הוא יגיד לי: "תראה מה קורה בגלל השכטות האלה שלך".
אבא שלי אומר שזה בגלל כל ההורים ה"ניו אייג'" האלה,
עם הרצון לעודד את הילד.
בלה, בלה, בלה…
תשמעי, תכלס, הוא צודק.
בדוק שזה לא היה קורה בתקופה שלהם.
למה לא?
את יודעת, אז עשו כל מה שההורים אומרים,
בלי לשאול שאלות.
ההורים שלי עדיין ככה.
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
אנרכיה.
[מעיין] מה?
עשו פה מהפכה.
מי?
[ריף] מי?
מי שעשה את זה.
הם פשוט גאונים.
למה, מי בבית הספר המסריח הזה היה יכול להרים כזה דבר?
לא, אין, הם עשו את זה מושלם.
מפחיד, מפחיד רצח,
אבל מושלם.
כמו "מאדר פאקרס"!
אימא'לה, מה זה, ריף?
זה של אבא שלי, אנחנו שואלים ממנו לפעמים.
קחי, תחזיקי.
לא רוצה, תעיף את זה ממני.
[ריף] נו, די, תירגעי, מעייני, זה להגנה עצמית.
הכול "קול", לקחתי לו את זה כבר מלא פעמים.
לא הולכים לירות בך או משהו.
[ריף מגחך]
אימא'לה, מה הוא עושה? תוריד אותו! מה יש לכם?
די, נו, מה את נהיית ארבעים טון?
[מוזיקת רוק כבד מתנגנת מהאוזניות]
אבא…
אתה הבהלת אותי, מה…
הכול בסדר?
הייתי באסיפת הורים עכשיו.
אוקיי.
אתה רוצה לדבר על זה, על מה שהיה?
לא, אני בסדר.
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
מה אתה עושה במחשב?
סתם, משהו.
מה?
סתם, אני מפרמט את המחשב, אני…
התקנתי כרטיס מסך חדש.
מה, ממתי אתה מתעניין במחשבים?
מה, אבא? מה… אתה מלחיץ.
אני חייב שתגיד לי משהו, עומר,
אתה קשור לסיפור הזה?
מה, לרצח?
נראה לך?
לא יודע, אתה כל היום על המחשב הזה שלך, אין לך חברים.
נו, מה זה אומר, שאני הרגתי מישהו?
לא, לא. לא…
ברור שאתה לא…
פשוט…
טוב, אבא, אני יכול להמשיך?
ביי.
[מוזיקת רוק כבד מתנגנת מהאוזניות]
[שיר ראפ מתנגן ברקע]
[תום] הו…
שלום, מאיה.
[תום] מה הולך?
[תום] מה קורה, אחי?
אתה זוכר מה אמרנו, אה?
בסדר, מה, זאת ליגל.
אני יודע, אחי, אני יודע.
ליגל, מה העניינים?
שומעת, זה לא אישי או משהו, פשוט אף אחד לא ראה אותך.
זה גם לא אומר עלייך כלום,
אנחנו פשוט חייבים ללכת על בטוח, את מבינה?
הוא רציני?
קרא שנייה לשיר.
ליגל, זה הבית שלי.
סורי, אני לא מכניס כל אחד, זה כל הקטע של הרשימה הבטוחה.
יהלי יודע.
טוב, פשוט תחליטו ביניכם אם הוא נכנס או לא.
מה שבא לך, אחי, לא אכפת לי.
לא, תום טוב בזה, במסיבות האלה, הוא פשוט תותח בזה.
[נער] מה, אמיגו.
מה קורה? -הופה.
טוב, אחי, החלטה טובה.
לא, שאני אבין, לא הכנסת את ליגל?
די, שיר, רדי ממני, מה את רוצה עכשיו?
בעץ כולכם הייתם בעד שנעשה את הרשימה הזאת, לא?
בסדר, תום, אבל היא חברה.
חברים שלנו נרצחו, ועכשיו מי שומר על הרוצח,
"אבל הוא חבר, אבל היא חברה", כמו איזה אהבל?
תום, אל תהיה מניאק, בסדר?
אז אל תוציאי אותי מניאק, בסדר?
[תום] זאת הייתה החלטה של כולנו, להזכיר לך.
אתה הולך לראות את זה ככה כל הערב?
כן.
אין מישהו אחר שיכול לעשות את זה?
אתה לא יכול לעבוד 24/7.
לא.
מצחיק.
מה את עושה?
לפחות שלא תאמץ את העיניים, את העין.
אה, לא ידעתי שזה יודע לעשות את זה.
[מירי] איזה שיעמום.
זה יותר משעמם מהמוניטור.
למה את אומרת ככה? אני מת על המוניטור.
כן? אז בוא איתי מחר.
טוב.
אני אבוא, בסדר.
[מירי] מסכנה.
[דוידי] כל ההורים שם מסכנים.
חושבים שאולי הילד שלהם פסיכופת.
לא, אני בחיים לא הייתי חושבת ככה על הילדה שלנו.
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
אני כן.
מה את מסתכלת עליי ככה?
אתה שולח ילד לתיכון, וזהו,
הכול יכול לקרות לו.
הוא יכול להפוך להכול.
[נאנקת מכאבים]
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
[מירי] רמי!
בוא דחוף, בוא שנייה.
היא פשוט נכנסה, התגלגלה לה פנימה.
[מירי] מי זאת, חברה שלו?
לא נראה לי. נראה לי שיש לה חבר אחר,
גדול כזה, עצבני, גיא.
[מירי] אז מה היא עושה שם באמצע הלילה?
לא יודע.
[נטלי] אין לי מושג מי הרביץ לו.
אני לא בתיכון כדי לשמוע שמועות, אתם צריכים לברר עם תלמידים אחרים.
את זוכרת אם ראית את זוהר בזמן היריות?
בזמן היריות?
בזמן, לפני, אחרי…
את זוכרת אם ראית אותו?
[טלפון נייד מצלצל]
אני… אני לא בטוחה.
מה זה "לא בטוחה"? ראית או לא ראית?
אני חשבתי שראיתי אותו במדרגות,
אבל אחר כך חשבתי שזה לא היה הוא.
אז את לא זוכרת אותו מאותו יום? -לא.
ואת לא יודעת מי הרביץ לו? -לא.
אז מה חיפשת אצלו בחדר אתמול בלילה?
אני לא עשיתי לו כלום.
אני לא קשורה לזה.
את זה כבר שמעתי, מה חיפשת אצלו בחדר אתמול בלילה?
אני רציתי לראות אותו.
רציתי לראות מה עשו לו, רציתי לדעת אם…
אם אולי גם הוא במצב שלי.
אני לא שלחתי אף אחד להרביץ לו, אני נשבעת.
אף אחד לא אמר ששלחת.
אתה לא יכול לדבר אליה ככה בחקירה,
היא ילדה.
שטויות, היא לא תמות מזה.
אני לא מאמינה לה בשיט.
בוודאות מגינה על מישהו.
אולי זה הילד הזה, גיא, ראיתי אותה מסתובבת איתו.
גיא? אה, גיא!
קראתי את התיק שלו, הוא בא משכונה בעייתית.
כן, אני יודע.
היי. -היי.
מה?
המוניטור, זה היום. איזה מטומטם אני.
בסדר, בואי נלך.
אני אחרי.
אחרי, ברור.
סליחה. איך היה?
היה אחלה.
אוקיי.
זאת מורג, חוקרת הנוער שהצמידו לי. -היי.
היי.
זאת מירי, אשתי.
די!
יואו!
איזו מהממת.
איזה אושר זה, אה? מלכה.
איך לא אמרת לי שאתה עומד להיות אבא?
אני לא… את רוצה שאני אקח אותך הביתה?
אנחנו בדרך לתחנה, אני יכול לשים אותך.
לא, לא, אימא שלי בחוץ, מחכה לי.
להתראות, מורן.
מורג.
זה עם ג'.
אוקיי. ביי. -ביי.
רגע, מירי.
מירי.
את בטוחה שאת לא רוצה שאני אקח אותך?
אלפיים אחוז.
חמודה מורג.
[טלפון מצלצל במחלקה]
שכחת מוניטור, אה?
לא טוב.
אוי, בן דוד שלי, טימור, יש להם תאומות,
פעם הוא היה בבדיקה עם אשתו…
אז מה אמרנו, אתה רוצה שאני אזמן את גיא לחקירה?
לא, עדיין לא.
קודם נבדוק את זוהר.
[רעשים של ילדים]
[שיר] את חושבת שהיית מתנהגת אחרת,
אבל את היית עושה בדיוק את אותו הדבר במקומי.
[ליגל] פשוט תקשיבי לעצמך, את נשמעת פתטית.
אני חברה שלך, זה ממש לא קשור, למה את לא מסוגלת להבין את זה?
להבין מה?
שאת יודעת שאני הכי לא קשורה למה שקרה כאן?
פשוט אין לך אומץ להגיד את הדעה שלך.
מה זה קשור לדעות? את היית איתנו שם,
את ראית בדיוק מה קרה, ראית בדיוק מה אמרנו,
את ראית בדיוק מה קבענו.
את מתכוונת מה תום אמר וקבע לך,
ואת פשוט מצייתת לו כמו ילדה טובה.
זה ממש לא קשור לתום. -זה מאוד קשור לתום!
כל הרשימה הזו, אלה אנשים שבא לו להרים להם.
פתאום אני חשודה לו? -תגידי, ליגל, את רצינית?
הוא רק רוצה שנרגיש יותר בטוחים פה.
יואו, יואו, שיר, באמת.
זה אח שלך,
ואת מתנהגת כמו אחת המעריצות שלו.
זה סוטה בעיניי.
ליגל, תירגעי, את מתחילה לאבד את זה.
שיר, זה אח שלך מאבד את זה.
היי, שיר. הכול בסדר?
את רוצה מים או משהו?
אם הייתי צמאה, הייתי הולכת לשתות. אני לא כלב נטוש, טוב?
טוב, סליחה.
חכה רגע.
סליחה, אני פשוט ממש עצבנית.
זה בסדר, כולם עצבניים עכשיו.
כולם נהיו פה קצת פסיכים, אה?
יותר ממה שהם בדרך כלל? לא יודע.
נראה לי שהם תמיד היו פסיכים.
אתה יכול אולי לעזור לי במשהו?
כן, בטח. מה…
שמעתי שאתה חזק גם במרשמים,
שאתה יכול לארגן הכול.
כן, "ריטלין", "קונצרטה" כזה, מה…
מה את צריכה?
דווקא משהו אחר.
"קלונקס"? "ואבן"?
כן? זה מה שאת רוצה?
זה לא מרים.
נהיית ממש מומחה.
סוג של.
קיצור, אתה יכול?
כן, לא בעיה.
לא, לא, לא צריך.
בסדר, עליי.
אתה בטוח? -כן, כן.
תודה. -אני אארגן אותך.
[מנגינת רקע עצובה מתנגנת]
[אימא של ליבי בהקלטה בטלפון] היי, ליבוש, סליחה שלא יצא לנו לדבר.
פשוט, קשה מאוד עם הקליטה פה בקניה.
זה בא והולך, את יודעת, אנחנו…
תלוי איפה אנחנו נמצאים.
היום יצאנו לאיזה טרק מקסים
ואפילו שלחנו תמונות בקבוצה.
אה, בכל מקרה תהיי חזקה,
אני יודעת שאת אלופה ויודעת להסתדר לבד בכל מצב.
טוב מתוקה, אל תדאגי, אנחנו נהנים מאוד,
ואני אנסה אותך מאוחר יותר.
ביי, אהובה.
היי, אימא.
אה… אני שמחה שאתם נהנים.
הכול בסדר…
תיהנו.
נשיקות.
[ריף] טוב!
תביא, תביא, תביא. -קח.
נייס.
קחי.
לא, לא נראה לי.
די, נו, סתמי את הפה. אני יודע שאת מתה לנסות.
תחזיקי.
[ריף] תרימי.
שימי את האחד פה, בין שתי אלה, סבבה?
תסחטי את ההדק.
תחשבי על אבא שלך.
[ריף] מצוין.
אלופה, אלופה, פספסת רק בקילומטר.
יאללה, סתום את הפה. עוד פעם.
[צפצוף של טלפון נייד, מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
שיט, רגע.
נו, תני.
טוב!
נייס.
תראי, רואה את בקבוק היין?
טוב!
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
היי.
מה אתה עושה פה?
משלים בגרויות.
אה, יפה. שיהיה בהצלחה.
אני צריכה משהו מהתיק שלי, אם זה לא מפריע.
תגידי, ליבי,
כמה טוב את מכירה את זוהר אור?
לא יודעת, "שלום שלום" כזה.
את איתו בכיתה ורק "שלום שלום", זהו?
אני לא יודעת מה קרה לו, אם זה מה שאתה שואל.
אני צריכה ללכת לשיעור.
פתוח לך השרוך.
כן, זה כל הזמן קורה.
[ליבי] נעליים של כאלה שמנסים להיות מגניבים.
אז… שיהיה בהצלחה בבגרויות.
פתח לי את זה.
מה זה?
גנבת את זה?
אני צריך לדעת איפה הם מדברים.
לא יכול להיות שהם נעלמו ככה.
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
מה זה?
צ'ינו, מה זה הדבר הזה?
"בלקספייס", זו הצפנה ישנה שהמשתמשים בה אנונימיים,
זה בכלל לא מבוסס רשת.
זה כמו תוכנה, אפליקציה סודית כזאת להפצת מסרים,
שאי אפשר לעקוב אחריה.
[צ'ינו] ככה הם כותבים מה שהם רוצים בלי שאף אחד יעלה על זה.
לא הבנתי, מאיפה הם הגיעו לזה? -זה ממשק קיים.
כל ילד שקצת מבין במחשבים,
מלביש את המספרים של החבר'ה, של הכיתה, של השכבה, וזהו.
[צ'ינו] תראה, הם מדברים על זוהר.
[צפצוף של טלפון]
[אימא של זוהר] מה אתה קורא שם?
כלום. -אנחנו נעבור במשטרה, נגיש תלונה.
בוא נגמור עם זה. -לא, אבא, לא נוסעים לשום מקום.
אני לא מגיש תלונה.
אנחנו הולכים לשם וזהו, יש גבול לשטויות.
[אימא של זוהר] זוהר.
זוהר, בוא לפה מיד! זוהר!
[דוידי] אתה יכול לשים את זה אצלי?
תן לי את הטלפון שלך.
קח, שמתי לך סים.
אני עושה לך צריבה למכשיר.
רק תשים לב שזה עובד בינתיים.
ותזכור להגיב תוך שתי דקות, אחרת אתה עף.
אני רוצה על זה צוות 24/7.
לא, לא, לא, אתה לא יכול.
למה לא?
כי האפליקציות האלה בנויות ככה שהן מזהות מרגלים.
מה זאת אומרת "מזהות"?
מזהות התנהגות לא אותנטית, משתמשים שלא יוצאים,
שנשארים בשטח כל הזמן, כאלה.
פשוט תשתמש בזה כמו כל אחד מהם, אוקיי, דוידי?
למה, למה אתה מוציא עוד פיצה, אחי? אין פה כלב.
יש משלוח לנשיאים שבע.
אתה לא מבין מה היה לי עכשיו, אחי. -מה?
אני מגיע לדירה,
על הידית של הדלת הם גלגלו לי שטר של עשרים
עם פתק.
אני פותח את הפתק, כתוב בו שהם רוצים שאני אשאיר את הפיצה ליד הדלת.
בטח היו צריכים לצאת מהבית.
איזה לצאת מהבית? אף אחד לא רוצה לפתוח את הדלת
לשליח שלומד ב"מורשת",
אחי, אני כל יום מקבל מבטים כאילו אני רוצח המונים.
תאמין לי, עדיף.
אליי גבי מתקשר כל עשר דקות לשאול כמה מכרנו.
אז נשנה את השם ל"פיצת הרוצחים".
מצחיק. -תודה.
יאללה, קח. -תביא.
אני רוצה לסגור כבר.
[צפצוף של טלפון]
פאק.
מה קרה?
סתם, אחי, שטויות.
מה "שטויות"? מי זאת, נטלי?
כן.
מה, איך היא?
היא על הפנים, אחי, אבל לא קשור, היא עצבנית עליי.
עצבנית, למה?
השוטר עם העין היה אצלה, שאל שאלות.
איזה שאלות?
איזה שאלות? על זוהר, על המכות. הלך עליי.
מה, אתה דפוק?
מה אתה מסתבך עכשיו? עכשיו עוד, כאילו, עם כל הבלגן?
אחי, זו נטלי. מה רצית, שאני לא אעשה כלום?
היא לא שמה עליך, אחי.
טוב, טוב, יאללה, מה אתה מבין, אתה? גם כן…
אח שלי, אני את החשבונות שאני רוצה לסגור, אני סוגר.
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
[זוהר] ששש…
"זה חליפתי, זה תמורתי, זה כפרתי,
זה התרנגול ילך למיתה,
אני אלך לחיים טובים, ארוכים, ולשלום."
"זה חליפתי, זה תמורתי, זה כפרתי,
זה התרנגול ילך למיתה,
אני אלך לחיים טובים, ארוכים, ולשלום."
"זה חליפתי, זה תמורתי, זה כפרתי, זה התרנגול ילך…"
זוהר, עצור.
מה אתה עושה?
תעזוב אותי, זה לא עניינך, לך מפה.
תוריד את הסכין.
תירגע.
תירגע. הנה, בסדר?
מה זה, טקס כפרות?
על מה בדיוק אתה צריך לכפר?
תעזוב אותי! מה אתה מבין בכלל?
אני מבין שעשית משהו שאתה מצטער עליו.
פשוט תעזוב אותי.
מה עשית, זוהר?
פגעתי באנשים.
אוקיי.
אוקיי. פגעת באנשים.
בוא, תספר לי על זה. אני יכול לעזור לך.
ראיתי אתמול את נטלי בבית החולים,
ככה, בכיסא,
ולא יכולתי להסתכל עליה אחרי מה שעשיתי לה.
מה עשית לה, זוהר?
באמצע הטבח,
ברחתי לקומה השנייה,
נכנסתי לכיתה, ו…
חסמתי את הדלת עם שולחן.
פתאום שמעתי צרחות,
הסתכלתי, וראיתי את נטלי באה בריצה,
והיא דפקה על הדלת,
ולא נתתי לה להיכנס,
אז היא קפצה מהחלון.
בגלל זה גיא הרביץ לך?
מורג?
כן, דוידי?
זה לא זוהר, הוא לא הרוצח.
הוא אשם בפציעה של נטלי, זה מה שהוא ניסה להסתיר,
על זה כל הכפרה.
והמכות, מה?
גיא לוי? להעביר לאגף הנוער?
לא, זה ביניהם, אני לא הולך להתערב.
אז מה, מתחילים מאפס?
כן.
לילה טוב. -לילה.
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
[רטט של טלפון נייד]
[קול מעוות] תיכון "מורשת", חשבתם שהסיוט שלכם נגמר?
תתעוררו, אנחנו רואים הכול.
ואנחנו לא נעצור עד שהאשמים האמיתיים ישלמו,
ישלמו מחיר כבד.
אנחנו מציעים לכם שבמקום לחפש אותנו,
תחשבו טוב טוב, אם יש לנו סיבה לחפש אתכם,
כי אנחנו נמצא אתכם.
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת] הם מסתכלים ורואים הכול, הם בוחנים אותם.
[דוידי] מי שמת, נכשל במבחן שלהם.
אף אחד לא ידע מזה.
[תום] הוא יכול לדבר. -הוא לא ידבר.
[דוידי] מה את עושה פה?
יאללה, אני צריך לטפל בזה.
[דוידי] הילדים האלה זה משהו אחר, הם מסתירים משהו.
אני לא מצליח לקרוא אותם.
פאק.
מה אתה עושה?
[אבא של איתמר] מה זה החרא הזה?
אתה חשוד ברצח בתיכון "מורשת".