סדרה זו מכילה תיאורים גרפיים של אלימות בבית הספר,
אשר חלק מהצופים עשויים למצוא אותם כמטרידים.
הסדרה מיועדת לקהלים בוגרים. מומלץ לצופה להפעיל שיקול דעת.
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת, יריות]
היו להם מסכות של חד-קרן כזה.
אם הייתי צריך להמר רק על שם אחד, ריף.
איפה היית?
אני לא יודע, אני… התחילו היריות, ואז אני…
הם נעלמו מהרשתות. פייסבוק, אינסטגרם, טוויטר, הכול.
[אימא של דור] אני מצפה ממך
למצוא את מי שלקח לי את דור.
לחזור ל"מורשת", אחרי כל מה שקרה לך שם,
זו ממש טעות גדולה.
אני מורג, נעים מאוד.
[מורג] אני חוקרת הנוער.
היי. -היי.
המוניטור, זה היום. איזה מטומטם אני.
סליחה. איך היה?
היה אחלה.
[ריף] כמו מאדר פאקרז.
אימא'לה, מה זה, ריף?
זה של אבא שלי, אנחנו שואלים ממנו לפעמים.
שמעתי שאתה חזק במרשמים. -מה את צריכה?
"קלונקס"?
[דוידי] צ'ינו, מה זה הדבר הזה?
"בלקספייס", זו הצפנה ישנה שהמשתמשים בה אנונימיים,
וככה הם כותבים מה שהם רוצים, בלי שאף אחד יעלה על זה.
[קול מעוות] תיכון "מורשת",
חשבתם שהסיוט שלכם נגמר?
תתעוררו, אנחנו רואים הכול,
ואנחנו לא נעצור עד שהאשמים האמיתיים ישלמו.
אנחנו נמצא אתכם.
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
מה קורה?
ראית? -מה?
[קול מעוות] חשבתם שהסיוט שלכם נגמר?
תתעוררו, אנחנו רואים הכול,
ואנחנו לא נעצור עד שהאשמים האמיתיים ישלמו,
והם ישלמו מחיר כבד.
אנחנו מציעים לכם שבמקום לחפש אותנו…
וואו.
…תחשבו טוב…
מטורף.
ממש.
[אוסנת] אוקיי, חברים, אני יודעת שזה הדבר האחרון שמעניין אתכם כרגע,
אבל אין מה לעשות, הבגרות בספרות בעוד שבוע.
בואו נעבור על החומר שוב.
אז דיברנו על ההבדל שבין מטפורה לבין דימוי, נכון?
כל מטפורה מבוססת על אנלוגיה,
קשר של דמיון בין שדה סמנטי אחד לאחר.
אבל בניגוד לדימוי,
במטפורות אין מילת השוואה.
אבל מה לדעתכם…
מה לדעתכם שונה באפקט על הקורא?
מה גרם לו להתרחק מהיצירה? מה גרם לו לצלול לתוך…
סליחה,
אתם בסלולרי באמצע שיעור?
כן, מעיין. -אני יכולה לצאת לשירותים?
[אוסנת] כן, עוד מישהו? בבקשה, עדי.
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת] [עדי] מטפורה גורמת לצופה לחשוב,
בעצם, זה כמו איזה עולם אחר.
[דלת נפתחת]
מעיין.
הבהלת אותי, יא דפוק. -תירגעי, זה אני.
מה קרה, בייב?
סתם…
מחשבות.
מה, בגלל הסרטון?
גם.
ריף. -מה?
אתה זוכר שראית אותם באותו יום, את חדי-הקרן?
מה, מעיין, את בפחדים? את יודעת שאני שומר עלייך.
בסדר, אבל ראית אותם או לא?
היית בתוך התיכון כשזה קרה?
איפה היית? -לא יודע.
מעיין, אין לי כוח לטחון את זה עוד פעם, בסדר?
לא זוכר בדיוק לאיפה הלכתי, מה עשיתי,
לא יודע, כבר אמרתי לך, יש לי בלק-אאוט.
את יודעת מה אני כן יודע?
שממש
ממש בא לי עלייך עכשיו.
[קול מעוות] תיכון "מורשת",
חשבתם שהסיוט שלכם נגמר?
תתעוררו, אנחנו רואים הכול,
ואנחנו לא נעצור עד שהאשמים האמיתיים ישלמו,
והם ישלמו מחיר כבד.
אנחנו מציעים לכם…
אבל אני לא מבינה, למה שהם ישחררו סרטון כזה מיוזמתם?
למה שהם יסתכנו ככה?
[צ'ינו] הם שלחו את הסרטון רק ב"בלקספייס".
אני יודע איפה הם צילמו את זה.
[שוטרת] את לא עוזרת.
אני עשיתי טעות,
שזזתי מכאן בפעם הראשונה,
עכשיו את לא תוציאי אותי מכאן,
עד שהתיק יגיע אליי. -מיכל, מיכל.
תני לי, סיגל, אני מטפל בזה. בואי, בואי שבי.
שבי.
מה קרה?
אני כבר פניתי אליכם. זה התיק של דור,
אני לא קיבלתי אותו, הוא לא היה ב"אבידות ומציאות" שלכם,
ואף אחד לא חוזר אליי.
רגע, רגע… התיק שדור היה איתו בבית הספר באותו יום,
לא חזר אלייך?
לא.
אנחנו ריכזנו את כל התיקים שנאספו באותו יום בחדר.
אני יודעת, הייתי שם ולא היה. -אולי מישהו לקח בטעות.
למה שמישהו ייקח בטעות תיק?
איך נראה התיק?
תגידי לי מה היה בפנים, אני אטפל בזה אישית, אני מבטיח לך.
תיק "ג'נספורט" כחול כהה עם סיכה.
כזאת, עליו.
זאת הייתה על המעיל, אבל יש עוד אחת בדיוק כזאת על התיק.
מה זה?
זאת… זאת הלהקה שהוא אהב.
הוא חסך, תכנן לטוס אליהם, להופעה בפראג.
רציתי לתת לו הרגשה שהוא
הרוויח את הכסף בעצמו,
אז נתתי לו לשטוף לי את האוטו,
השכנה נתנה לו לעשות לה קניות.
הוא אפילו לא לקח ממנה כסף.
[מיכל בוכה]
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
[שיר] תומי.
הגעתי.
אני כאן. מה קרה?
ברח לי.
זה בגלל הסרטון? -לא יודע. גם.
ואנחנו ישבנו פה אחרי האימון ו…
פתאום אני התחלתי לפחד ש…
שאולי יהלי או איתי הם הרוצחים.
נו, אמרתי לך שאין מצב.
בצבא רואים את זה ישר, הם בודקים הכול, למה הבאת את זה בכלל?
תירגע, אף אחד לא ידע מזה.
זה לא רשום בשום מקום.
הוא הביא לך את זה?
הוא יכול לדבר. -הוא לא ידבר.
הוא לא ידבר.
מה זה בכלל?
זה משהו קל, אלה נוגדי חרדה, כולם לוקחים את זה.
טוב, קום.
תתלבש, לפני שמישהו יבוא.
קח.
מה זה המקום הזה?
זה שדה, עם עץ.
אחלה.
הנה הבניינים שראינו בסרטון.
איך ידעת שהסרטון צולם פה?
חצי מהתיכון ביליתי פה.
מה זאת אומרת חצי מהתיכון בילית פה?
די, לא נכון.
למדת ב"מורשת"?
אתה מכיר, כאילו, את חנוך המנהל? את כל המורים?
אז קראו לזה "בן-גוריון",
חנוך היה רק סגן מנהל.
איזה קטע מטורף.
בלש חוזר לעיר הולדתו לפענח רצח.
סרט קולנוע.
מחר אני הולכת לראות את תמונת המחזור שלך.
אני לא מופיע שם.
למה?
למדתי עד י"א.
מה קרה ב-י"א?
תאונה, כל העניין עם העין.
שאלתי אותך כבר מה הקטע עם העין?
איבדתי אותה.
איך?
סיימת עם התחקיר?
כיף לדבר איתך.
[קול מעוות] תיכון "מורשת",
חשבתם שהסיוט שלכם נגמר?
תתעוררו, אנחנו רואים הכול,
ואנחנו לא נעצור עד שהאשמים האמיתיים ישלמו, וישלמו מחיר כבד…
"פקחו עיניים, תתעוררו,"
אני לא מבינה מה הם מנסים להגיד.
יותר מדי כללי.
להפך, זה אישי.
הם לא ירו סתם, זה מה שהם אומרים.
איפה שמעת שהם אומרים את זה?
"מסתכלים ורואים הכול", הם בוחנים אותם.
מי שמת נכשל במבחן שלהם, הבנת?
הם עשו משהו.
אז מירב, צחי, ירון ודור עשו להם משהו.
אבל מה? -שאלה טובה.
[מורג] זה לא רק זה, אבל.
אם זה היה רק הארבעה האלה הם היו מוצאים דרך להיפטר מהם.
הם עשו את כל הדבר הזה כדי שגם האחרים יפקחו עיניים.
זה עונש, עונש לכולם?
יכול להיות.
[צפצוף של טלפון נייד]
[אבא של איתמר] איתמר!
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
מה?
בוא, בוא הנה.
מה אתה עושה?
מה זה החרא הזה?
מה אתה עושה? תעזוב את זה, נו.
[באנגלית] "כולנו, וגם אני, אובדניים.
כולנו חוטאים ולמוות ראויים."
[בעברית] מה זה צריך להיות?
אלה שירים.
אלה שירים?
למה אתה כותב שירים באנגלית, ומה זה המילים האלה?
מה זה, וידוי?
אלה לא שירים שלי, זה…
זה דייבי מרקר, הוא זמר.
תגיד לי עכשיו כל מה שאתה יודע על הרצח בתיכון שלכם.
אני לא יודע כלום.
מה, אז אתה חושב שזה אני? -[צועק] אני לא יודע מה קורה איתך!
אז תתקשר למשטרה.
תתקשר, תגיד שהבן שלך רוצח אנשים.
או שאתה מעדיף להעניש אותי בעצמך, כמו שאתה אוהב?
[כלב נובח]
מירי?
מירץ'?
[צלצול של קו טלפון]
[מירי] היי. -היי, איפה את?
אני אצל אימא שלי.
אה. מתי את חוזרת?
נראה לי שאני אישן פה היום.
למה, מה קרה?
לא קרה כלום.
אוקיי, אז למה את ישנה אצלה? את שונאת לישון אצלה.
כי אני יותר שונאת להיות לבד בבית כשאני לא מרגישה טוב.
טוב, מירי, תעשי לי טובה, נו, באמת. אני בא לקחת אותך.
די, שחרר, רמי. הכול טוב.
מירץ', די עם הרגשי, עשרים דקות אני אצלך.
רמי, אני כבר במיטה, אני חצי ישנה, נו.
[מנוע מניע, צפצופים מהרכב]
[צפצופים מהירים]
[דוידי] מה את עושה פה?
מעיין…
מה קרה?
זה ריף.
מה ריף?
זה ריף, הוא עשה את זה.
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת] אני בטוחה, זיהיתי אותו בסרטון שמסתובב פה.
משהו בשפת הגוף שלו.
בואי, בואי תיכנסי.
לא, לא, אני מעדיפה שלא.
את בטוחה?
איך את יכולה לדעת בוודאות שזה ריף?
מה?
לא, סליחה, אולי אני טעיתי. אני לא הייתי צריכה לבוא לפה, סליחה.
רגע, חכי.
מעיין, חכי רגע.
אני גם ראיתי את הסרטון הזה, זה הגיע למשטרה בעילום שם.
את שאלת אותו על זה?
לא,
מה כבר יש לשאול?
מה הוא עשה ביום של האירוע? ביום של הטבח?
את יודעת מה הוא עשה?
הוא…
הוא אמר לי שהוא חטף בלק-אאוט מרוב הדאגה אליי,
ושהוא לא זוכר כלום.
אתה בטח חושב שאני סתומה,
אבל אתה לא מכיר את ריף, הוא אוהב אותי,
זה היה נשמע הגיוני, אבל…
הסרטון הזה… והאקדח…
איזה אקדח?
מה… כאילו, של אבא שלו,
הוא מרים לו אותו לפעמים והם הולכים לירות בעץ הבודד, זה העץ בשדה.
אני יודע מה זה העץ הבודד.
מי זה "הם"?
ריף ושאול.
שאול ברקת?
[מוזיקה מתנגנת מהטלפון הנייד]
[שאול] מריה מ-י"א.
מריה מ-י"א או שאני חותך לך אצבע.
אחי תוריד לי את כל היד, אני לא נוגע בדבר הזה.
אוקיי.
מאיה גפני.
מאיה גפני, בכיף, מה…
אשכרה?
בטח, איזה תחת.
אחת השוות. -מה שעושה לך טוב.
מאיה גפני או עינת טיבי?
מה?
כלום, אחי.
מה "כלום, אחי"?
נו.
אשכרה?
אתה ועינת טיבי?
[סירנה של ניידת משטרה]
יואו, מה זה?
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
[שאול] מה זה? אלינו הם באים? -[ריף] פאק.
[שאול] מה? מה זה, לא עשינו כלום, אחי. -[שוטר] הלו, תוריד את הבקבוק בבקשה.
[ריף] מה קרה? -[שאול] לא עשינו כלום, אחי.
[ריף] לא עשינו כלום. -[שאול] מה, מה קרה?
[ריף] אל תיגע בי, אל תיגע בי. -[שאול] רגע, רגע.
[ריף] בוא'נה… לאט, אחי. -[שאול] רגע, אחי, רגע, מה?
[שאול] מה? למה? -[ריף] תוריד את הידיים שלך!
[ריף] בוא'נה, שאול… -[שאול] לא עשינו כלום.
[ריף] בוא'נה, שרמוטה. -[שוטר] תוריד את הראש.
[שאול] בסדר, בסדר. -[שוטר] תיכנס.
נו, תיכנס לניידת. -[ריף] יא בני זונות.
שים עליו, שים עליו, ידיים.
אבל למה להציק? -יש עצורים.
מה? -אה-אה.
מי? -תיכנסי ל"בלק".
מה? -עצרו את שאול ואת ריף לפני חצי שעה.
[שיר] פאק. -אה-אה.
[הקלטה של ריף ושאול נעצרים]
פאק.
יואו…
לא, איזה שוק.
טוב, את יודעת מה צריך עכשיו?
מה? -מה?
מה?
מסיבה.
מה קשור מסיבה עכשיו, תום? -קשור, קשור.
תכתבי ב"בלק": "עוד חצי שעה כולם בעץ".
[צועק] יש!
[תום, בקול רגיל] בני זונות.
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת] אחי, חצי שעה בעץ, יש עצורים.
תרים אותו.
לא רוצה.
תרים אותו, אל תתבייש.
אני יודע שאתה רוצה.
אתה יכול לירות בו גם, אני יודע שאתה אוהב את זה.
לא בא לי.
גם אסור לך לחקור אותי לבד בכלל.
למה? אתה מעל גיל 18,
ככה שאתה תקוע איתי לבד.
אקדח שלך, לא?
של אבא שלי.
מה הוא עושה אצלך בתיק?
שאלתי אותו.
למה אתה מסתובב עם אקדח?
מה? מה מצחיק?
זה קורע, למה, בגללכם אני מסתובב עם אקדח.
יש רוצחים, מסתובבים איתנו בשכבה, ואתם, כאילו… כלום,
אז מי, מי יגן עליי אם לא אני?
[דוידי] רוצה לשתות משהו?
לא, אני רוצה לעוף הביתה.
ייקח זמן עד שתעוף הביתה,
הרבה זמן.
אתה חשוד ברצח בתיכון "מורשת".
אמיתי?
איזה כבוד.
הלוואי שהיה לי חלק בטבח המפואר הזה.
יצאו גדולים.
לחצי מבית הספר מגיע למות.
אתה יודע, בן אדם שאומר משפט כזה בחקירה,
לא באמת מבין במה הוא מסובך.
למה, אם כבר ההפך. אני יכול לומר מה שבא לי, למה, אין לי ממה לפחד.
אתה מסתובב עם אקדח,
הופעת בסרטון שבו אתה פחות או יותר מזדהה כרוצח,
אתה סגור מכל הכיוונים.
לא, לא, לא, אני לא הופעתי, אני לא קשור לשום סרטון.
האקדח הוא בשביל הגנה עצמית, אני כבר אמרתי לך את זה.
את מי מהם אתה רצחת?
אתה ממש לא בכיוון, אתה שומע את מה שאני אומר לך?
אותו? את ירון לוי?
[דוידי] אותו?
את מי, את צחי גלבוע? את מי?
[מנגינת רקע מתוחה מתעצמת]
את מי, ריף?
את מי מהם רצחת? -טוב, חאלס!
תגיד לי, ריף,
איך מכל ה-400 תלמידים שהיו שם ביום של האירוע,
אף אחד מהם לא ראה אותך?
אין עדות אחת.
אה?
איפה היית?
אני רוצה עורך דין.
ברור שאתה רוצה עורך דין.
למי שאין תשובות טובות, עדיף לו שיתחבא מאחורי עורך דין.
קח אותו.
קום, קום.
[ריף] אל תיגע בי. -צא החוצה.
[שוטר] תירגע.
תגידי להם שיכניסו את השני.
אני רוצה לחקור אותו לבד.
מצחיק.
דוידי, אני חוקרת נוער, אני יכולה לחקור אותו בעצמי,
וזה אחרת כשזה אחד על אחד.
לא יקרה. -תגיד לי, אז למה אני פה?
באמת שאין לי מושג.
אני אגיד להם? אני אגיד להם.
[מוזיקת טראנס מתנגנת]
איפה אתה, יא דפוק?
התקשרתי אליך מיליון פעם.
וואי, איזה הזוי מה שקרה.
כן, אה? מטורף.
אני לא מבינה איך הם הגיעו אליהם בכלל.
אין לי מושג, זה הזוי,
אני דווקא מחבב אותם.
אתה בסדר?
מה? כן, לא, סתם,
פשוט רבתי עם אבא שלי עוד פעם.
וואי, אבא שלך הדפוק הזה,
אל תצא כמוהו, פליז.
טוב, אני מביא בירה, את רוצה? -לא, לא, אני ממש סבבה.
ליבי, כפרה שלי, אני יכול לשאול אותך משהו רגע?
איזו רשמיות, גיא. בבקשה, תשאל.
למה את עושה את זה לאיתמר?
מה אני עושה לו?
משחקת בו.
אני לא משחקת בו, מה אתה רוצה?
טוב. -מה? דבר.
נו, את יודעת שהוא בקטע שלך, נכון?
אז…
בסדר, נו, מה, איך אפשר שלא? -"איך אפשר שלא…"
רוצה?
[דוידי] בוקר טוב, שאול.
שאול.
שלום, לילה טוב. -[שאול] אה?
אני רואה שאתה מטושטש,
בוא תתחיל בלספר לי את כל מה שאתה יודע על הרצח בתיכון "מורשת".
מה, על מה אתה מדבר?
[צועק] יאללה, קום! קום!
[בקול רגיל] אתה צילמת את זה? זה חבר שלך, ריף?
אני…
[מרים את הקול] שאול, תהיה איתי.
אני צריך מים.
תענה לי, נו!
מים, מים. -זה אתה צילמת?
דוידי, הוא לא מרגיש טוב, נו. -[בקול רגיל] הוא מרגיש בסדר גמור.
סליחה.
רוצה?
לא תודה, אני לא בן עשר.
הפסד שלך.
רק שתדע ששאול הוא לא מי שאנחנו מחפשים.
למה את אומרת את זה?
אחרי שהוא הקיא ראיתי עליו את ההקלה.
הוא באמת הרגיש טוב פתאום.
מי שאשם, לא… לא מרגיש טוב.
ככל שהוא מתפכח, הוא נעשה לחוץ יותר.
לא יודע, נשמע לי מדעי מדי, הקלה, לא הקלה.
אתה יודע עם כמה ילדים שיכורים דיברתי בשנה האחרונה?
בסדר, הילדים האלה זה משהו אחר, הם מסתירים משהו.
אולי.
אבל הילדים האלה ספציפית, מה שקרה להם באמת קיצוני,
זה פירק את כולם, והם מנסים להרכיב את עצמם מחדש.
כן, זה מה שאת רואה? ילדים מפורקים?
מה אתה רואה?
אין לי מושג.
אני לא מצליח לקרוא אותם.
אני לא יודע עליהם כלום.
רק חושב על ההורים שלהם כל הזמן.
למה?
פשוט נראה לי מטורף להיות הורה לילד בגיל הזה.
אין לך שום שליטה על מה שהילד שלך עושה,
כלום.
אולי אתה מפחד?
אולי…
זה קשור למה שעברת כילד?
יכול להיות שאיזו אמונה התקבעה לך בראש,
שהעולם הוא לא מקום בטוח לילדים.
תודה לך, פרויד.
בכיף.
אני זזה הביתה.
תחשוב על מה שאמרתי, שאול לא חלק מזה.
[מוזיקת טראנס מתנגנת]
למה אתה לא רוקד?
רקדתי מקודם, אני בהפסקה עכשיו.
רציתי להגיד לך תודה, על הכדורים והכול,
פשוט הצלת אותי.
אה, בטח, כן, אני…
אם את צריכה שוב, תגידי לי. אני יכול כאילו…
יאללה, בואי לרקוד. -אני באה.
[עומר] נדבר.
אתה לא רוקד? -לא, אני לא אוהב.
אז מה, ריף ושאול, אה?
תכלס, צפוי.
תשמע, שאול סטלן, אבל…
לא יודע, הוא ילד עדין, הוא היה איתי בצופים.
כן, אבל אולי הוא היה בהזיות. -יש מצב.
מה איתך, אתה בסדר?
כן, מה, למה?
לא יודע, אתה נראה מבואס כזה.
לא, אני לא מבואס, אני סתם…
אתה יודע, אפילו שתפסו אותם,
כל המסיבה הזאת וזה, זה קצת נראה לי מוזר.
כן, מוזר.
כן.
אבל בכל זאת באת, אה?
תכלס.
בוא תראה משהו מגניב.
מה? -בוא, נו.
מה, מה זה?
פה.
מה?
מה אתה עושה?
לא יודע, אני…
וואו, אני לא יודע,
אני בטח שתיתי קצת וערבבתי כמה דברים, אני…
וואו. -אני לא…
כן, אני… אני גם לא, אני…
טוב, נו, מה, תשחרר אותי, אני מסטול מהתחת, עומר.
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
[דלת נפתחת]
[רוסו] מה יש לנו ממנו?
[דוידי] כלום, הוא הקיא חצי לילה.
אתה נותן לה לחקור אותו לבד?
נראה לי שהיא תסתדר איתו. -[מורג] תשתה.
זה יעשה לך טוב.
[רוסו] איך היא?
בסדר.
פשש…
דוידי, אתה נדיב היום.
טוב, שאול,
היית די מחוק אתמול,
אז אני אעדכן אותך מה החמצת.
אתה חשוד ברצח בתיכון "מורשת". -מה?
הרעיון, התכנון…
זה הכול ריף?
אולי גם מעיין? אולי מישהו אחר?
על מה את מדברת? אנחנו לא קשורים, אני נשבע לך.
איפה היית בזמן הרצח?
בבית הספר, מה זאת אומרת איפה?
מישהו ראה אותך?
תביאי את הטלפון שלי.
אתה בחקירה, הטלפון שלך נשאר בחוץ, זה לא עובד ככה.
יש לי שם סרטון שצילמתי בזמן של היריות,
כשכולם רצו והיה כאוס, כולם בורחים.
אם יש לך תיעוד מהאירוע, למה לא העברת אותו למשטרה?
את העברת לי תמונות שלך?
תביא את הפלאפון שלו, הוא אומר שיש לו תיעוד מזמן האירוע.
הסיסמה זה כמו ברק, עם האצבע.
מקורי.
תגיד,
יש גם תמונות של ריף בפלאפון שלך?
מה?
איפה ריף היה כל הזמן הזה?
לא יודע, לא, אני לא ראיתי אותו.
מה, לא שאלת אותו איפה הוא היה?
שאלתי, הוא לא ענה.
מוזר, לא?
פאקינג טבח, הכול פה מוזר.
הוא…
הוא אמר שהוא לא זוכר.
והאמנת לו?
כן.
אתה יודע, שאול,
פעם גם אני הייתי כמוך.
זנב.
אוקיי.
איזה קל זה להיות מובל. אה, שאול?
[דלת נפתחת]
תודה.
[דלת נפתחת ונסגרת]
[צעקות מוקלטות, מנגינת רקע מתוחה מתעצמת]
[יריות]
[מנגינת רקע מפסיקה]
[דוידי] חבר שלך שאול הולך הביתה.
בדקנו, הוא לא אשם.
יופי לו.
הוא חוזר לחיים הרגילים שלו. אתה לעומת זאת, מה?
הארכת מעצר, משפט, כלא,
כל העתיד שלך.
ממש לא מעניין אותך מי עשה את זה, אה?
אתה גם לא חושב שאני עשיתי את זה, זה על הזין שלך.
יש ראיות, סרטון, אקדח.
כל הפסיכולוגיה הזאת לא עובדת עליי.
אין לכם כלום עליי.
מה אתה חושב, מה, אני פראייר? מה, אני זדורוב?
לא רק אני חושב שעשית את זה,
גם החברים שלך חושבים שזה אתה. -בטח…
שאול חושב שזה אתה,
מעיין חושבת שזה אתה.
דיברת עם מעיין? מה היא אמרה לך?
קשה לה, זה לא קל,
פתאום לגלות שאולי החבר שלך רוצח.
הגיעה אליי אתמול בלילה…
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
רגע.
יש מישהי שכן ראתה אותי מההתחלה של הטבח ועד הסוף.
בכלל לא הגענו לטקס, הזדיינו באולם הספורט.
תשאל אותה.
הכול בסדר?
מצטער. -בסדר, בסדר.
אני כבר בא, אוקיי?
אוקיי.
אתה בסדר?
לא כל כך,
אבל יהיה בסדר.
איפה ריף?
מה, שחררו רק אותך?
לא חקרו אותנו ביחד.
אני נתתי להם אליבי, אז לא הייתה להם ברירה.
לפחות אתה בחוץ.
מה טיבי עושה פה?
[דוידי] עינת טיבי?
תודה רבה שבאת.
היא האליבי שלו, אה?
אני כזאת מפגרת.
[סירנות של ניידות משטרה]
את רוצה לבוא איתנו?
לא, אני אשאר פה.
בטוחה?
[עינת] היינו באולם הספורט.
מישהו ראה אתכם, או ידע שאתם שם?
לא, אבל צילמתי את זה.
מעייני.
יואו.
יואו, איזה כיף שאת פה.
די, זהו, זה נגמר, הכול בסדר.
אל תיגע בי.
מה?
מה קרה, מעייני?
הייתי מפגרת, זה מה שקרה. -רגע, תרגיעי, אני לא יודע על מה את…
ריף, די.
ראיתי את עינת טיבי.
עזוב.
רגע, חכי רגע.
מה?
זה היה סתם, אני לא… טיבי לא מעניינת אותי בכלל,
היא התחילה איתי, וכאילו…
ומה?
אה?
מעייני, אני שרוף עלייך, אוקיי?
זה היה סתם, הייתי…
הייתי דפוק, הייתי, אני…
אתה יודע מה דפוק?
שעד לפני שעה אני עוד ישבתי פה
וחשבתי שזה הדבר הכי גרוע שקרה לי בחיים.
כאילו, אתה קולט שאני האשמתי את עצמי שאהבתי מישהו שהרג אנשים?
כאילו…
אני אמורה לשמוח שאתה לא אשם.
עדיף שכבר היית רוצח וזהו.
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת]
[נער] שחררו אותם.
[תום] כן, אני יודע, משטרה פח.
אולי הם לא עשו את זה באמת?
אם הם לא עשו את זה, אני לא עשיתי את אחותך.
טוב…
יאללה, צריך לטפל בזה.
גם אני הייתי בטוח שזה הם.
מה אתה עושה פה?
עדכון רשתות. מה אתה עושה פה?
בודק איפה טעיתי.
אחי, עזוב אותך,
הילדים האלה היום, זה לא משהו שאנחנו בכלל מכירים.
[מנגינת רקע מתוחה מתעצמת]
[תום] הפתעה, יא בן זונה.
אולי הצלחת לעבוד על המשטרה, אבל אני לא קונה את החרא שלך.
תפסו אותו. -[ריף] די, נו.
תקשיב, אחי, זה לא אני.
אל תיגע בי, אל תיגע בי.
כוס אימא שלכם, בני זונות.
אתם לא יודעים, אתם עושים טעות. -[נער] ריף, סתום את הפה.
[ריף] תקשיב, תקשיב שנייה. -ששש… סתום את הפה שלך.
תקשיב, אני הייתי במשטרה…
[צועק] יא בן זונה! וואלה, אני אזיין את…
תחזיק לזין הזה את הראש.
[זמזום של מכונת גילוח]
[מנגינת רקע מתנגנת]
[צועק] פאק!
[מנגינת רקע מתוחה מתנגנת] [תום] אני לא יודע מה ראית,
אבל אני ממש מעדיף שלא תדברי על זה עם אנשים.
[מיכל] יש פה ארבעה רוצחים שמסתובבים ביניכם,
ואף אחד מכם לא יודע כלום?
יש כאלה שיודעים.
אולי אתם הבאים בתור.
[דוידי] ידיים למעלה!
[איתמר] שחרר אותו, נו!
אמבולנס.
אני צריך אמבולנס דחוף.